Справа № 140/12147/24
Суддя: Шепелюк Віталій Леонідович
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року ЛуцькСправа № 140/12147/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Шепелюка В.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій щодо відмови у звільненні зі служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ) як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану за сімейними обставинами; зобов`язання звільнити старшого сержанта ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з тим, що його батько загинув під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що 10 червня 2021 року уклав контракт з Державною прикордонною службою України та наразі перебуває на посаді інспектора прикордонної служби вищої категорії-начальник відділення чергових ІНФОРМАЦІЯ_2 у званні старший сержант. Зазначив, що його батько, ОСОБА_2 , служив водієм автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення Військової частини НОМЕР_2 та загинув (помер) ІНФОРМАЦІЯ_3 в результаті гострої серцево-судинної недостатності, ішемічної хвороби серця, тобто смерть пов`язана із проходженням військової служби. У зв`язку із вказаною обставиною, позивач звернувся до свого керівництва з рапортом на звільнення з військової служби через сімейні обставини, що передбачено підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, а саме: у зв`язку з тим, що близький родич батько, загинув під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Однак відповідач відмовив звільненні з військової служби, мотивуючи відсутністю правових підстав. На переконання позивача така відмова є протиправною, оскільки смерть його батька ОСОБА_2 настала в результаті гострої серцево-судинної недостатності, ішемічної хвороби серця, отриманої під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

З наведених підстав просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позов відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог та просив у їх задоволенні відмовити (а.с.28-33). Відповідач вказав, що старший сержант ОСОБА_1 проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_4 та 01 серпня 2024 року до керівництва загону із рапортом про звільнення з військової служби (реєстраційний номер 2.10/51101/24-Вн) за сімейними обставинами, відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, надавши ряд документів, які на його думку надають йому право на звільнення. За розглядом поданого рапорту, позивачу було відмовлено у звільненні, в зв`язку із відсутністю правових підстав. Відповідач вважає, що батько позивача у момент смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , потяг сполученням ст. Дружківка - ст. Шкло) не виконував обов`язки військової служби та смерть настала не під час безпосередньої участі у забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Смерть не пов`язана з захистом Батьківщини, а тому правових підстав для звільнення старшого сержанта ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ немає. Відповідач також вважає, що вирішення питання про звільнення позивача з військової служби є його дискреційними повноваженнями.

У відповіді на відзив (а.с.48-50) позивач заперечив доводи відзиву, та вказав, що місце смерті ОСОБА_2 , це військовий ешелон № НОМЕР_3 сполученням ст. Дружківка ст. Шкло, на момент смерті батько позивача знаходився в своєму бойовому підрозділі, що виконував наказ командування про переміщення особового складу. На думку позивача, безпосередня участь ОСОБА_2 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України і спричинила гостру серцеву судинну недостатність та ішемічну хворобу серця, що стало причиною смерті. Також зауважив, що причина смерті військовослужбовця «пов`язана із захистом Батьківщини» впливає на розмір виплати одноразової грошової допомоги сім`ї загиблого, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Відповідач подав заперечення, у яких зазначив, що жоден з поданих до рапорту про звільнення документів, до позовної заяви чи відповіді на відзив не містить відомостей, що смерть ОСОБА_2 пов`язана із захистом Батьківщини, також зауважив, що акт службового розслідування до рапорту позивачем не додавався (а.с.60-61).

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , проходить військову службу за контрактом на посаді інспектора прикордонної служби вищої категорії начальник відділення чергових ІНФОРМАЦІЯ_5 ) ІНФОРМАЦІЯ_6 (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) НОМЕР_4 прикордонного загону (Військової частини НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України з 30 січня 2023 року, у військову званні старший сержант, на військовій службі з 10 червня 2021 року, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 (а.с.58), копією контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (а.с.12-15).

01 серпня 2024 року позивач звернувся до в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 із рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби через сімейні обставини що передбачено підпунктом «г» пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану (а.с.16,42).

До рапорту позивачем долучено такі документи: копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 (а.с. 18, 43); копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_6 (а.с.17, 44); копію довідки Військової частини НОМЕР_7 про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі військовою агресією Російської Федерації проти України від 15 травня 2024 року №1127 (а.с.11, 41); копію довідки про причину смерті від 25 березня 2024 року (а.с.10, 40); копію довідки військово-лікарської комісії від 29 грудня 2023 року (а.с. 8, 39); копію витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 20 квітня 2024 року №113 (а.с.6, 37); копію сповіщення сім`ї про смерть (а.с.19, 45).

За наслідками розгляду вказаного рапорту, ІНФОРМАЦІЯ_7 листом від 15 жовтня 2024 за №08/167451/24-Вн «Про надання інформації щодо звільнення старшого сержанта ОСОБА_3 » повідомив позивача, що керівництво НОМЕР_4 прикордонного загону розглянуло рапорт №2.10/51101/24-Вн від 01 серпня 2024 року та з огляду на долучені до рапорту документи, правових підстав для задоволення зазначених у рапорті вимог немає. Тут же зазначено, що дане рішення було доведено позивачу на атестаційній комісії 08 серпня 2024 року (а.с.7, 38).

Вважаючи протиправною відмову відповідача у звільненні зі служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 1). Надалі відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжено та такий правовий режим діє й на сьогодні.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 Про загальну мобілізацію постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок звільнення з військової служби в умовах воєнного стану.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII передбачено зокрема такі види військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період та військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.

Пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 (батько позивача) ІНФОРМАЦІЯ_8 був призваний на військову службу під час мобілізації, проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_7 (а.с.6).

У зв`язку з смертю батька, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав 01 серпня 2024 року рапорт про звільнення з військової служби, за сімейними обставинами, що передбачено підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII (у зв`язку з тим, що близький родич - батько, помер (загинув) під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Так, відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Зокрема, згідно з пунктом 3 частини дванадцятої вказаної статті військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , батьками позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_4 (мати).

Батько позивача, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 01 квітня 2024 року зроблено відповідний актовий запис №59 Шацькою селищною радою, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 .

Згідно з довідкою про причину смерті до форми №106/о №100, виданої Смілянським міжрайонним відділенням Черкаського обласного бюро судово-медичної експертизи від 25 березня 2024 року, причиною смерті ОСОБА_2 є гостра серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 від 25 березня 2024 року №836, старший солдат ОСОБА_2 , військовослужбовець Військової частини НОМЕР_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Сміла Черкаської області.

Із змісту довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захист безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 15 травня 2024 року №1127 слідує, що старший солдат ОСОБА_2 , водій автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення, дійсно в період з 09 липня 20222 року по 22 лютого 2023 року, з 27 лютого 2023 року по 09 листопада 2023 року, з 18 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року, з 14 грудня 2023 року по 28 грудня 2023 року, з 30 грудня 2023 року по 15 січня 2024 року, з 20 лютого 2024 року по 11 березня 2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п. Бахмут, Кліщіївка, Оріхово-Василівка, Міньківка, Іванівське, Торецьк, Майорськ, Часів Яр, Богданівка донецької області. Підстава: журнали бойових дій Військової частини НОМЕР_2 №63 дск від 09 липня 2022 року, №143 дск від 01 січня 2023 року, №143 дск від 01 січня 2024 року.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 20 квітня 2024 року №113, старшого солдата ОСОБА_2 , водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення Військової частини НОМЕР_2 , який загинув (помер) ІНФОРМАЦІЯ_3 в результаті гострої серцево-судинної недостатності, ішемічної хвороби серця, у зв`язку зі смертю з 23 березня 2024 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, облікові документи направлено до ІНФОРМАЦІЯ_10 . Смерть пов`язана із проходженням військової служби.

Враховуючи наведені обставини та досліджені вище письмові докази, суд приходить до висновку, що батько позивача, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання обов`язків військової служби необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

При цьому, суд також враховує, що відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Аналізуючи наведені положення у контексті спірних відносин у суду немає підстав для сумніву, що смерть (загибель) батька позивача (23 березня 2024 року) спричинена або пов`язана із здійсненням ним заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, проходженням військової служби під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Більше того, смерть батька позивача пов`язана із проходженням військової служби, що підтверджується матеріалами справи.

Доводи відповідача про те, що смерть батька позивача не пов`язана із захистом Батьківщини, а пов`язана із проходженням військової служби, що відповідно не є підставою для звільнення позивача зі служби, суд відхиляє, оскільки вказана обставина не впливає на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII, а має значення тільки при вирішенні питання розміру виплати одноразової грошової допомоги у разі смерті (загибелі) військовослужбовців право на яке мають члени сім`ї (загиблого) померлого, що врегульовано статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином, в межах розгляду цієї справи потребує дослідження питання щодо наявності у позивача права на звільнення з військової служби відповідно до положень підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII, яким, зокрема, передбачено право військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, на звільнення з військової служби, якщо їхні близькі родичі (в даному випадку батько позивача) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

На переконання суду, матеріалами справи підтверджено, що батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання обов`язків військової служби, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, служби під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Смерть батька позивача пов`язана із проходженням військової служби.

Позивачем до рапорту надано пакет документів, які свідчать про те, що батько позивача помер (загинув) під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях або під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України.

Отже, враховуючи, що позивачем надано докази того, що смерть його батька настала саме під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, суд робить висновок про те, що у відповідача не було законних підстав для відмови позивачу у звільненні з військової служби на підставі поданого ним рапорту.

З урахуванням вищенаведеного, суд зауважує, що у позивача наявні підстави для звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, оскільки його батька загинув (помер) саме під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Стосовно позовних вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у звільненні позивача зі служби та зобов`язання відповідача звільнити його з військової служби, суд зазначає наступне.

Частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, що затверджене Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009 (далі Положення), визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період.

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням в органах Держприкордонслужби кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців з державою, зокрема включення їх до списків особового складу органів Держприкордонслужби або виключення з таких списків, присвоєння та позбавлення військових звань, пониження та поновлення у військових званнях, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо, оформлюється письмовими наказами на підставі документів, види та форма яких установлюються наказом Міністерства внутрішніх справ України (пункт 12 Положення).

Пунктом 26 вказаного Положення передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, звільняється з військової служби з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Згідно із абзацом 2 пункту 270 Положення №1115/2009 звільнення військовослужбовців з військової служби з підстав, передбачених частинами другою - шостою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», здійснюється, зокрема начальниками органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, навчальних центрів, науково-дослідних установ, а також органів забезпечення, які мають право видання наказів по особовому складу, - усіх військовослужбовців, у військових званнях до майора (капітана 3 рангу) включно, які проходять військову службу в цих органах Держприкордонслужби.

На момент звернення із рапортом про звільнення позивач перебував у військовому званні старший сержант.

Відповідно до пункту 288 Положення у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.

У разі звільнення військовослужбовця з військової служби за рішенням командування за розпорядженням начальника органу Держприкордонслужби, в якому проходить службу військовослужбовець, кадровий підрозділ органу забезпечує підготовку подання про його звільнення.

З аналізу наведених норм видно, що за результатом розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.

Розглядом справи по суті встановлено, що 01 серпня 2024 року позивач звернувся до в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 із рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби через сімейні обставини що передбачено підпунктом «г» пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ. До рапорту позивачем долучено пакет документів, про що зазначено вище. З матеріалів справи видно, що в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 та комендант другої прикордонної комендатури клопотали про звільнення позивача військової служби перед начальником НОМЕР_4 прикордонного загону (а.с. 42 зворот). НОМЕР_4 прикордонний загін листом від 15 жовтня 2024 за №08/167451/24-Вн повідомив позивача про відсутність правових підстав для задоволення рапорту.

На переконання суду, лист-відповідь відповідача за наслідками розгляду рапорту позивача є формальною відпискою.

За вищенаведених обставин, суд дійшов висновку, що смерть батька позивача у спірних відносинах необхідно розглядати як загибель під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, тобто під час виконання обов`язків військової служби.

Тож позивач має право на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ.

За змістом частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи по суті відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій щодо відмови позивачу у звільненні його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ у зв`язку із смертю (загибеллю) батька, під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Пунктом 10 частини 2 статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З огляду на суть та характер спірних відносин, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд визнає протиправними дії відповідача щодо відмови у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, а також зобов`язує відповідача розглянути повторно рапорт позивача про звільнення з військової служби від 01 серпня 2024 року та прийняти рішення по суті, з урахуванням висновків суду, що окреслені у даному судовому рішенні.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_9 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 (Військова частина НОМЕР_1 ) розглянути повторно рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 01 серпня 2024 року та прийняти рішення по суті, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. Л. Шепелюк