Справа № 280/2500/24
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2025 року м. Дніпросправа № 280/2500/24
(суддя Батрак І.В., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Корсун Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року у справі №280/2500/24 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 20 березня 2024 року звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у Кіровоградській області, згідно з яким, просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 01 березня 2024 року № 9.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказане податкове повідомлення-рішення повинно бути скасовано, оскільки відповідачем проведено перевірку позивача протиправно, враховуючи відсутність в наказі відповідача про проведення перевірки зазначення про проведення перевірки з питання дотримання порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації; наказ на проведення перевірки не містить чіткого періоду перевірки; всі документи для проведення перевірки було надано відповідачу.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року, у задоволені адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його в апеляційному порядку з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповного з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає про надання усіх необхідних документів відповідно до законодавства України; не порушення позивачем п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР, оскільки позивач не здійснює операцій з дорогоцінними металами та каміннями; не поширення на позивача як ФОП положень ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Посилається на безпідставне не надання судом першої інстанції «оцінки змісту наказу про проведення перевірки в контексті чіткого визначення у ньому правової(юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави»; не визначення періоду діяльності позивача, який охоплюється предметом перевірки; безпідставне проведення відповідачем перевірки, оскільки підставою для її призначення стало звернення гр. ОСОБА_2 яке було направлено для розгляду в межах компетенції до ГУ ДПС у Київській області, а отже таке звернення не могло стосуватись безпосередньої діяльності позивача в магазині в м. Кропивницький.

Непогоджуєтся з висновками суду першої інстанції про: відсутність у позивача документів підтверджуючих введення обліку товарних запасів у магазині у зв`язку з відсутністю ідентифікації місця передачі товару, оскільки надані позивачем документи містять обов`язкові реквізити первинного документу визначені ч.2 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність», а місця передачі товару не є обов`язковим реквізитом; про отримання товару за податковою адресою позивача.

Вважає, що судом порушено принцип офіційного з`ясування обставин справи.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач зазначаючи про її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, третя особа зазначаючи про її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, яка підтримала доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача, яка заперечувала щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ФОП ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання, офіційно зареєстрованим 21.12.2015. Основним видом діяльності позивача є: 47.77 Роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах. З 21.15.2015 позивач перебуває на обліку як платник податків в ГУ ДПС у Запорізькій області.

12.01.2024 на підставі ст. 19-1, пп. 20.1.2, 20.1.4, 20.18-20.1.11 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п. п. 80.2.2, пп. 80.2.3, пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80, п.69.27 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України в.о. начальника ГУ ДПС у Кіровоградській області видано наказ №27-п про проведення протягом січня 2024 року фактичних перевірок, відповідно до додатку до якого наказано з 19.01.2024 провести тривалістю не більше 10 діб, фактичну перевірку об`єкта торгівлі за адресою: Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Юрія Коваленка, 2А, магазин, де здійснює діяльність позивач, з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктом господарювання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, дотримання роботодавцем законодавства стосовно укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), порядку розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги), а також тимчасово, на період до припинення або скасування дії воєнного стану в Україні, під час здійснення контролю за дотриманням платниками податків вимог законодавства щодо встановлених державною фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки).

На підставі наказу № 27-п від 12.01.2024 та направлень № 175 та 176 від 19.01.2024 фахівцями ГУ ДПС у Кіровоградській області було розпочато та проведено фактичну перевірку позивача за вищевказаною адресою.

Фактична перевірка здійснювалась в присутності заступника директора магазину за адресою: м. Кропивницький, вул. Юрія Коваленка, 2А ОСОБА_3 та продавця позивача ОСОБА_4 . Копія наказу, направлення на перевірку та службові посвідчення вручались для ознайомлення під підпис заступнику директора магазина Миндару В.В., що підтверджується його особистим підписом у вищевказаних направленнях.

За результатами проведеної перевірки складено та зареєстровано акт фактичної перевірки №699/11/28/PPO/ від 26.01.2024, за висновками якого перевіркою позивача встановлено порушення п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». З вказаним актом ознайомлена та один примірник акта перевірки отримала директор Литвиненко Т.В 29.01.2024, про що свідчить її підпис у відповідній графі акта. Вказаний акт підписано представником позивача із зауваженнями.

Із висновками щодо порушення норм податкового законодавства, які викладені в акті перевірки, позивач не погодилась, а тому подала свої заперечення від 29.01.2024. Проте, листом №35/11-28-07-04/ від 23.02.2024 ГУ ДПС у Кіровоградській області повідомила позивача, що висновки, викладені в акті фактичної перевірки №699/11/28/PPO/ від 26.01.2024, є правомірними та залишаються без змін.

На підставі матеріалів перевірки та викладених вище висновків акта, 01.03.2024 ГУ ДПС у Запорізькій області прийнято податкове повідомлення-рішення №9 (форма «С»), яким за порушення п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», до позивача застосовано сума штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 67270845,00 грн.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та відмовляючи у задоволені позову повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірне рішення відповідачем прийнято на підставі та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на проведення перевірки, в тому числі фактичної перевірки, визначено положеннями пункту 75.1. статті 75 та підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі ПК України), при цьому така перевірка повинна проводитися в межах повноважень контролюючого органу виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України).

Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями статті 80 ПК України.

Вимоги до змісту наказу керівника контролюючого органу про проведення фактичної перевірки встановлені абзацом 3 пункту 81.1 статті 81 ПК України, відповідно до якого в наказі про проведення перевірки зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Отже, ПК України закріплює таку обов`язкову вимогу щодо змісту наказу про проведення перевірки як найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, а також необхідність відображення підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

Відтак, під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті зазначення платника податків, який має перевірятися, та чіткого визначення у наказі правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 26 березня 2024 року в справі № 420/9909/23 викладено наступний правовий висновок:

У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.

Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним..

Наказ ГУ ДПС у Кіровоградській області від 12 січня 2024 року № 27-п прийнятий на підставі статті 19-1, пп. 20.1.2, 20.1.4, 20.18-20.1.11 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п. п. 80.2.2, пп. 80.2.3, пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80, п.69.27 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України. Згідно з ним наказано провести фактичну перевірку з питань дотримання норм законодавства, регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), порядку розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги) … (т.1 а.с.30).

Отже, в основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Застосовуючи до спірних в цій справі правовідносин приведені висновки Верховного Суду відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, колегія суддів доходить до висновку, що оскільки в наказі від 12 січня 2024 року № 27-п вказано, що підставою для призначення фактичної перевірки з питань дотримання норм законодавства, регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), порядку розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги) … є посилання на п.п. 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, що за висновком Верховного Суду є мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки.

Щодо доводів позивача про безпідставне не надання судом першої інстанції «оцінки змісту наказу про проведення перевірки…», не визначення періоду діяльності позивача, який охоплюється предметом перевірки, безпідставне проведення відповідачем перевірки, оскільки підставою для її призначення стало звернення гр. ОСОБА_2 яке було направлено для розгляду в межах компетенції до ГУ ДПС у Київській області суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Так, як вбачається з оскарженого рішення суду першої інстанції судом було надано правильну оцінку змісту вказаного наказу, та зазначено про те, що формулювання підстав перевірки в наказі надавало об`єктивного розуміння того, що є підставою для проведення перевірки.

Містить зазначений наказ і період за який здійснюється перевірка та який визначений в наказі в межах строків давності, відповідно до ст.102 ПК України.

Звернення гр. ОСОБА_2 стосувалося діяльності окремих магазинів мережи ювелірних виробів під торговою маркою «Золотий вік» продукцію цієї торгової марки продавав і позивач, а отже підстави для проведення перевірки позивача були наявні.

Крім того, як вже раніше зазначалося посилання відповідача в наказі на проведення фактичної перевірки на п.п. 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки.

Відповідно до ст.20 Закону №265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, облік товарних запасів, здійснення продажу лише тих товарів, що відображені в такому обліку є обов`язком суб`єкта господарювання відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону № 265/95-ВР, а стаття 20 цього Закону передбачає санкцію, що може бути застосована до суб`єкта господарювання в тому випадку, коли ця особа реалізує товари, які не обліковані у встановленому порядку, так і в разі ненадання суб`єктом господарювання під час перевірки документів, що підтверджують облік товарів, які знаходяться у місці продажу/господарському об`єкті.

Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що з метою визначення повноти та своєчасності оприбуткування ТМЦ на господарській одиниці, в магазині за адресою: м. Кропивницький, вул. Юрія Коваленка 2a, де здійснює свою діяльність позивач, відповідачем було проведено фактичну перевірку об`єкта торгівлі за адресою: Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Юрія Коваленка, 2А, магазин.

Під час перевірки було знято фактичні залишки товарів на комісії, на загальну суму 67270845,00 грн, які було відображено в документі, який є додатком до акта фактичної перевірки «Залишки товарів на комісії від 19.01.2024» та зазначено про необхідність пред`явити супровідні документи при прийманні ювелірних виробів від постачальника (виробника), ТТН (рахунків фактури, прибутково-видаткові накладні); товарно-супровідні документи на внутрішнє переміщення ювелірних виробів на господарську одиницю, що перевіряється та договори з перевізником. Платником податку було надано перевіряльникам в електронній формі форму обліку товарних запасів, де вказано находження та вибуття товару на підставі акту приймання-передачі товару на комісію, акти повернення товару та фіскальні чекі та договори комісії між комітентом ТОВ «ТД «Золотий Вік» та комісіонером Кармазь Н.М. Інші документи не було надано, у зв`язку з чим позивачу було надано письмовий перелік документів, які необхідні контролюючому органу під час проведення фактичної перевірки.

Згідно з позицією відповідача, з актів приймання-передачі товару на комісію перевіряючими встановлено, що ювелірні вироби передавались від ТОВ «ТД «Золотий Вік» до ФОП ОСОБА_1 , але те, що саме ці ювелірні вироби передавались їй комітетом безпосередньо до магазину за адресою: АДРЕСА_1 , де позивач здійснює свою діяльність, з цих актів не вбачається, оскільки в них відсутня інформація відносно того, звідки та куди, з якого місця та у яке місце зберігання або реалізації, за якою адресою було здійснена ця передача ювелірних виробів на комісію. Інших документів, які б підтверджували цей факт, або документів, які б підтверджували внутрішнє переміщення з податкової адреси позивача, зазначеної в договорах комісії, до фактичної адреси магазину, в якому позивач здійснює свою діяльність з реалізації цих ювелірних виробів, позивачем не було надано ані під час проведення перевірки, ані до заперечень до акта фактичної перевірки.

Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 № 496 затверджено Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, який визначає правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку (далі - ФОП), які відповідно до Закону зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП (далі Порядок № 496).

Пунктом 9 цього Порядку № 496 заборонено продаж товарів, на які у місцях продажу таких товарів (господарських об`єктах) відсутні: первинні документи, записи про які внесено до Форми обліку, що має місце; відповідні записи у Формі обліку про наявні первинні документи; первинні документи і записи у Формі обліку про такі первинні документи.

Відповідно до п. 10 Порядку № 496 форма обліку, первинні документи на товари мають зберігатись у місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах.

Пунктом 11 Порядку № 496 передбачено, що форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби). Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП.

Форма обліку в електронній формі на вимогу посадових осіб контролюючого органу має бути візуалізована у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання.

Згідно з п. 2 розділу І, п. 1 розділу II Порядку № 496 опис залишку товарів на початок обліку складається в довільній формі та має містити інформацію про: найменування товарів, наявних у такої ФОП на дату набуття ним обов`язку щодо ведення обліку товарних запасів, кількості таких товарів (із зазначенням одиниці виміру) та їх вартості, самостійно визначеної ФОП. Облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку. ФОП, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП (отже отримання товару безпосередньо ФОП, в нашому випадку це за податковою адресую) або окремим місцем продажу (господарським об`єктом) (отримання товару за місцем знаходження магазину в м. Кропивницький), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами) (в нашому випадку між позивачем як ФОП у м. Запоріжжі та її магазином у м. Кропивницький).

Отже, враховуючи положення вказаних правових норм відповідач зробив висновок про те, що ведення обліку товарних запасів ФОП на кожному місці продажи (господарської одиниці) повинен здійснюватися на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товару безпосередньо в місці продажу та/або первинних документів на внутрішнє переміщення між особою як ФОП (податкова адреса) та її окремим місцем продажу - магазином.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позову, також врахував те, що позивач повинен був мати необхідні документи на внутрішнє переміщення товару з м. Запоріжжя до м. Кропивницький або супровідні документи на третю особу - перевізника, який здійснює доставку товару до місця приймання ювелірних виробів від постачальника (виробника), ТТН (рахунків фактури, прибутково-видаткових накладних); товарно-супровідні документи на внутрішнє переміщення ювелірних виробів на господарську одиницю.

Проте, колегія суддів вважає такий висновок податкового органу, з яким погодився суд першої інстанції, помилковим з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 20 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, штрафні санкції, передбачені цією нормою можуть бути застосовані, зокрема, у випадку не ведення такого обліку за місцем реалізації товару та/або за місцем зберігання.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження ведення обліку товарних запасів в порядку, встановленому законодавством, позивачем надано відповідачу договори комісії №57-ТДК від 01.05.2023 та № 83 від 28.12.2020 з додатковими угодами до них, які укладено між позивачем та ТОВ Торгівельний дім Золотий вік; акти прийому-передачі товару на комісію; документи, що фіксують облік товарних запасів та залишків товарів на комісії магазину де проведено перевірку.

При цьому, доводи відповідача щодо відсутності доказів переміщення товарів до магазину в якому проведено перевірку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки внутрішнє переміщення товару охоплює собою випадки їх вибуття з одного місця продажу, що належить суб`єкту господарювання, та переміщення їх до іншого місця продажу того ж суб`єкта. Разом з тим, будь-яких доказів того, що товари, які знаходились в магазині за адресою перевірки, були обліковані в іншому магазині, та потребували переміщення з цього магазину відсутні. Факт укладання договорів комісії між позивачем та ТОВ Торгівельний дім Золотий вік в м. Запоріжжя не свідчить про зворотне.

Фактично висновок про не ведення позивачем обліку за місцем реалізації товару та/або за місцем зберігання відповідач робить аналізуючи реальність здійснення господарських операцій за договорами комісії №57-ТДК від 01.05.2023 та № 83 від 28.12.2020 з додатковими угодами до них які, можуть бути перевірені контролюючим органом під час проведення відповідної перевірки платника податків.

Разом з тим, за обставинами справи предметом фактичної перевірки є дотримання платником податків (позивачем) норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Таким чином, реальність виконання умов договору комісії не є предметом розгляду у цій справі, а тому ненадання документів на підтвердження транспортування товарів, рахунків фактур, супровідних документів не спростовує факт їх належного обліку.

Колегія суддів звертає увагу, що діючим законодавством не передбачено того, що за місцем знаходження господарської одиниці суб`єкта господарювання повинні зберігатись оригінали первинних документів на придбання товарно - матеріальних цінностей, які є підставою для бухгалтерського обліку, ведення якого відповідно до статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні покладено на уповноважену особу.

Сам факт відсутності цих документів за місцем реалізації товару на час здійснення фактичної перевірки, не може бути підставою для застосування штрафних санкцій, оскільки відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані, не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої ст. 20 Закону №265.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, безпідставним висновок відповідача що не ведення позивачем обліку товарних запасів у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вказаний обов`язок відповідач не виконав.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення відповідача не відповідає вимогам частини 2 статті 3 КАС України, а отже позов підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача, підлягає стягненню на користь позивача 37850 грн судового збору, сплаченого при поданні позову та апеляційної скарги виходячи з розрахунку 15140 грн + 22710 грн = 37850 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення судом першої інстанції рішення при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для його скасування та прийняття нової постанови, якою позов слід задовольнити повністю.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 2 частини 1 статті 315, пунктами 1,4 статті 317, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року у справі №280/2500/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 01 березня 2024 року № 9.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 37850 (тридцять сім тисяч вісімсот п`ятдесят) грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 30 січня 2025 року.

Повне судове рішення складено 04 лютого 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов