Справа № 465/7020/24
Суддя: Дзеньдзюра С. М.
Дата ухвалення: 2025-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 465/7020/24
Провадження 2-а/465/56/25
РІШЕННЯ

Іменем України

24.01.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого - судді Дзеньдзюри С.М.,

за участі секретаря судового засідання Балаболки В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, третя особа інспектор 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Регета Роксолана Романівна про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження у справі, -

В С Т А Н О В И В :

Представник ОСОБА_1 - адвокатка Шульга Юлія Іванівна звернулася до суду із позовною заявою до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, третя особі інспектор 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Регета Роксолана Романівна про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження у справі.

Позов мотивує тим, що 28.08.2024 року інспектором 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління поліції у Львівській області лейтенантом поліції Регета Роксоланою Романівною прийнято постанову серія ЕНА № 2930859 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою притягнуто до адміністративної відповідальності водія ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. за ч. 2 ст. 121 КУпАП у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 керуючи МТЗ на маршруті 127 надаючи послуги перевезення пасажирів, не мав в салоні автобуса другого вогнегасника працездатного, чим порушив п. 31.4.7 ПДР України, ТЗ без медичної аптечки, знака аварійної зупинки, не працюючим вогнегасником. Вказує що являється водієм, а транспортний засіб марки БАЗ А079.14 ПЕ, загальний автобус, д.н.з. НОМЕР_1 , із кількістю сидячих місць з місцем водія - 18, належить з 24.12.2016р. ТЗОВ Львівське АТП-14631, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . Зазначає, що причин і підстав для накладення адміністративного стягнення не було, оскільки Правил дорожнього руху він не порушував. Окрім цього, вказує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1997р. № 1128 «Про забезпечення транспортних засобів первинними засобами пожежогасіння», зі змінами, встановлено норми оснащення вогнегасниками колісних транспортних засобів, зокрема, для автобусу (пасажирський автомобіль), що має більше ніж 9 місць для сидіння з місцем для водія включно, з повною масою не більше 5 т один порошковий вогнегасник із зарядом вогнегасної речовини, понад 5 т один порошковий вогнегасник із зарядом вогнегасної речовини не менше 5 кг. З чого випливає, що в транспортному засобі реєстраційний номер НОМЕР_1 правомірно був наявний один вогнегасник, що відповідає вимогам законодавства.

Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення винесена бездоказово є такою, що ґрунтується на припущеннях та підлягає скасуванню.

Не погоджуючись з поданим позовом, від представниці відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити повністю в задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю такого.

Відзив мотивує тим, що постановою, складеною інспектором Управління до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. на підставі частини 2 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до Постанови, 28 серпня 2024 року у м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, 225, позивач керував транспортним засобом ВАЗ А079.14 з д.н.з. НОМЕР_1 , що використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, не мав в салоні автобуса другого вогнегасника працездатного чим порушив п.31.4.7.є Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Вказує, що єдиний порядок дорожнього руху на всій території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлено ПДР України. Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Інспектор чітко спостерігав факт допущення Позивачем порушення вимог ПДР України, а тому, як посадова особа єдиного контролюючого органу у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зобов`язаний був відреагувати на факт вчинення правопорушення, що і було зроблено шляхом винесення Постанови.

Посилаючись на статті 278, 279 КУпАП та Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки руху, дорожнього зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395, було дотримано процедури підготовки та розгляду справи по факту вчиненого правопорушення. Поліцейським Управління було з`ясовано всі необхідні обставини та вирішено питання для початку розгляду справи. Відтак, просить відмовити повністю у задоволенні позову у зв`язку із безпідставністю такого.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак від його представниці надійшла до суду заява про розгляд справи за їх відсутності. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, однак у відзиві на позовну заяву просила проводити розгляд справи без їх участі.

Третя особа, інспектор 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Регета Р. Р. в судове засідання не з`явилася, хоча й була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення такого.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувається за відсутності учасників справи, на підставі ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцієюта законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що постановою інспектора взводу 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління поліції у Львівській області лейтенантом поліції Регета Роксоланою Романівною серії ЕНА № 2930859 від 28.08.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн.

За змістом даної постанови, 28.08.2024 року о 14:36 год., у м.Львів на вул. Богдана Хмельницького, 225, водій керуючи мтз на маршруті 127 надаючи послуги з перевезення пасажирів не мав в салоні автобуса другого вогнегасника працездатного, чим порушив п. 31.4.7.є ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.121 КУпАП.

Предметом оскарження у даній справі є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N 1306.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Із змісту ч. 2 ст. 121 КУпАП вбачається, що керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Справи про вказане адміністративне правопорушення мають право розглядати і накладати адміністративні стягнення працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ст.222 КУпАП).

Пунктом 31.4.7.є. Правил дорожнього руху України передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: інші елементи конструкції, відсутні: медична аптечка з нанесеними на неї відомостями про тип транспортного засобу, для якого вона призначена, - на мотоциклі з боковим причепом, легковому, вантажному автомобілі, колісному тракторі, автобусі, мікроавтобусі, тролейбусі, автомобілі, що перевозить небезпечний вантаж; знак аварійної зупинки (миготливий червоний ліхтар), який відповідає вимогам стандарту, - на мотоциклі з боковим причепом, легковому, вантажному автомобілі, колісному тракторі, автобусі; на вантажних автомобілях з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т і в автобусах з дозволеною максимальною масою понад 5 т - противідкотні упори (щонайменше два); проблискові маячки оранжевого кольору на великовагових та великогабаритних транспортних засобах, на сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м; працездатний вогнегасник на легковому, вантажному автомобілі, автобусі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Позивач ствердив, що не порушував пункту 31.4.7.є Правил дорожнього руху, яким забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, а саме відсутні: працездатний вогнегасник на автобусі, оскільки такий був наявний у автобусі.

Відповідачем не долучено доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 31.4.7.є Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух», до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам і пройшли державний технічний огляд (за винятком транспортних засобів, що не підлягають огляду).

Згідно п. 3 розділу V Наказу МВС № 25 від 15.01.2018 р. «Про затвердження Правил експлуатації та типових норм належності вогнегасників» колісні транспортні засоби оснащуються вогнегасниками відповідно до Норм оснащення вогнегасниками колісних транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1997 року № 1128 (зі змінами).

За приписами п. 2 розділу ІІ «Вимоги пожежної безпеки до КТЗ» Наказу Мінінфрастурктури України № 11 від 21.01.2015 р. «Про затвердження правил пожежної безпеки для підприємств і організацій автомобільного транспорту України» колісні транспортні засоби повинні бути забезпечені вогнегасниками відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1997 року № 1128 «Про забезпечення колісних транспортних засобів первинними засобами пожежогасіння». Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1997р. № 1128 «Про забезпечення транспортних засобів первинними засобами пожежогасіння», зі змінами, встановлено норми оснащення вогнегасниками колісних транспортних засобів, зокрема, для автобусу (пасажирський автомобіль), що має більше ніж 9 місць для сидіння з місцем для водія включно, з повною масою не більше 5 т один порошковий вогнегасник із зарядом вогнегасної речовини, понад 5 т-один порошковий вогнегасник із зарядом вогнегасної речовини не менше 5 кг.

Як вбачається з матеріалів справи вогнегасник у транспортному засобі, яким керував ОСОБА_1 , був у наявності у салоні автобуса. Необхідності у наявності двох вогнегасників згідно ПДР немає.

Крім того, відповідно до п. 6 розділу ІІ, п. 12 розділу ІІІ Правил експлуатації та типових норм належності вогнегасників, затверджених наказом МВС України від 15.01.2018 р. № 25, виробники або постачальники зобов`язані забезпечити проведення технічного обслуговування вогнегасників відповідно до ДСТУ 4297:2004 «Пожежна техніка. Технічне обслуговування вогнегасників. Загальні технічні вимоги» на всій території України за регіональним принципом (розподілом) шляхом створення власних ПТОВ або надання повноважень існуючим ПТОВ, перелік яких наводиться в паспорті на кожний вогнегасник. Технічне обслуговування вогнегасників здійснюється ПТОВ, що мають відповідну ліцензію з надання послуг і виконання робіт протипожежного призначення відповідно до вимог ДСТУ 4297:2004 «Пожежна техніка. Технічне обслуговування вогнегасників. Загальні технічні вимоги», норм, правил (настанови з технічного обслуговування вогнегасників), установлених їх виробником, та інших нормативних документів і нормативно-правових актів з питань пожежної безпеки.

Так, у п. 4.2.3. ДСТУ 4297:2004 «Пожежна техніка. Технічне обслуговування вогнегасників. Загальні технічні вимоги» передбачено, що технічна діагностика всіх типів вогнегасників проводиться відповідно настанов по ТО виробника на конкретний тип вогнегасника з періодичністю не рідше один раз в рік.

Відповідно до п. 8 Наказу МВС № 25 від 15.01.2018 р. «Про затвердження Правил експлуатації та типових норм належності вогнегасників» вогнегасник має бути в закріпленому стані в місцях, визначених підприємством-виробником. У разі якщо конструкцією транспортного засобу зазначене місце не передбачено, вогнегасник слід розташовувати в легкодоступному місці. Вогнегасники, що розміщуються за межами кабін, потрібно захищати від впливу атмосферних опадів, сонячних променів і бруду. Забороняється зберігання вогнегасника в багажнику механічного транспортного засобу (крім легкового автомобіля), кузові вантажного автомобіля та інших місцях, доступ до яких обмежено. Під час огляду вогнегасника відповідно до п. 10 розділу ІІІ правил, перевіряються: 1) відповідність типу і заводського номера вогнегасника зареєстрованому обліковому номеру та місцезнаходженню на об`єкті; 2) наявність інструкції з експлуатації та паспорта на вогнегасник; 3) дата проведення технічного обслуговування, яка має відповідати вимогам експлуатаційної документації; 4) наявність та цілісність пломби, пристрою блокування (запобіжної чеки), розтруба або гнучкого рукава (відповідно до типу вогнегасника) та кронштейна (якщо передбачено конструкцією); 5) наявність зовнішніх пошкоджень вогнегасників та слідів корозії на них; 6) положення стрілки індикатора тиску кожного закачного вогнегасника (крім газового та ВВПА), яка має бути в межах робочого діапазону (у зеленому секторі шкали індикатора), залежно від температури експлуатації; 7) наявність пошкоджень маркування (етикетки) кожного вогнегасника.

Матеріали справи не містять акту перевірки вогнегасника, який б доводив, що вогнегасник, який знаходився у автобусі був несправний.

Відтак, суд вважає, що відповідач не довів того факту, що при розгляді справи та винесенні оскаржуваної постанови прийняв рішення на підставі об`єктивних доказів, оскільки жодного доказу на підтвердження обставин, викладених в оскаржуваній постанові суду не представлено.

Відповідач мав можливість реалізувати свої процесуальні права і доводити правомірність своїх дій на стадії судового розгляду справи, однак, небажання відповідача надавати докази в судовому засіданні давало суду право вирішити справу, обмежившись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.3 ст.205 КАС України.

Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів.

Згідно ч.1 і ч.3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, прокурорським наглядом, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, що встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки чи відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи, що норми КАС України покладають на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльність та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, невиконання відповідачем свого обов`язку довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, свідчить про достовірність повідомлених позивачем обставин і не викликає у суду обґрунтованого сумніву.

Зі змісту ст.280 КУпАП випливає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Докази, надані суду, які стали підставою для винесення постанови не фіксують, що позивач порушив п.31.4.7.є ПДР України, а відтак не підтверджують факт вчинення позивачем зазначеного правопорушення.

Відповідач, в свою чергу в судове засідання не з`явився, доказів щодо обставин справи не подав, таким чином покладений на нього обов`язок щодо доказування суду правомірності своїх дій, не виконав і не спростував доводи позивача.

За даних обставин, відповідачем при винесені постанови не дотримано вимог КУпАП та Інструкції, та не надано суду належних та допустимих доказів, які б у встановленому законом порядку підтверджували, що позивач порушив Правила дорожнього руху, та відповідно, в його діях міститься склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена нормами ч.1 ст.121 КУпАП України, що є його обов`язком відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України.

Враховуючи, що позивач заперечує факт вчинення адміністративного правопорушення, суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2930859 від 28.08.2024 року винесена інспектором без додержання вимог законності, а відтак підлягає скасуванню.

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що доводи позивача щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам закону, докази, які були предметом дослідження свідчать про те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою. Оскільки в ході розгляду справи встановлено відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, як і не встановлено можливості отримання доказів протилежного, зазначена постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно позивача закриттю.

Разом з тим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, оскільки вказане не передбачено вимогами ч.3ст.286 КАС України.

Згідно з ч. 5 ст. 139 КАС України, судові витрати по справі в розмірі 605,60 грн. необхідно стягнути на користь позивача з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області на користь позивача.

Керуючись ст.2, 77, 205, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.251, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, третя особа інспектор 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Регета Роксолана Романівна про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження у справі задоволити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2930859 від 28.08.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП - закрити.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про визнання протиправною постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп. судових витрат на відшкодування судового збору.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, , адреса: м. Львів, вул. Перфецького, 19.

Третя особа: Інспектор 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Регета Роксолана Романівна, адреса: м. Львів, вул. Перфецького, 19.

Повний текст рішення виготовлено 03.02.2025р.

Суддя Дзеньдзюра С.М.