Справа № 140/13819/24
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року ЛуцькСправа № 140/13819/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» про визнання бездіяльності протиправною,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із позовом до Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» (далі ДУ «Луцький слідчий ізолятор», відповідач), в якому заявляв наступні позовні вимоги:

1) визнати протиправною бездіяльність в частині невжиття заходів для приведення умов тримання позивача відповідно до вимог чинного законодавства, якими визначаються умови тримання осіб взятих під варту, починаючи з 18.02.2020 по 27.05.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно відповіді ДУ «Луцький слідчий ізолятор» від 08.10.2024 №СІ/3434/5 на адвокатський запит від 02.10.2024 №1-02/103 вбачається, що за період утримання позивача в установі був поміщений до камер: №29 - 28,9 кв.м., №43 - 29,6 кв.м., №44 - 29,5 кв.м., №46 - 29,8 кв.м., №48 - 5,8 кв.м №84а - 19,7 кв.м., №86 - 14,8 кв.м. Натомість інформацію щодо кількості осіб, які утримувалися у камерних приміщеннях разом з позивачем установа не надала.

Разом з тим, 15.04.2020 17.08.2021, 29 - 30.11.2023 відповідно до вимог статті 19-1 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради з прав людини» було здійснено цільові моніторингові візити до ДУ «Луцький слідчий ізолятор». Відповідно до звітів за результатами моніторингових візитів до ДУ «Луцький слідчий ізолятор» вбачається порушення житлово-побутових, санітарних, гігієнічні вимоги щодо умов тримання ув`язнених, що справило згубний вплив на позивача, який утримувався в таких неналежних умовах. Перебування в таких приміщеннях можна охарактеризувати як жорстке або таке, що принижує гідність, поводження або покарання.

ОСОБА_1 вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, враховуючи наведене просить адміністративний позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини другої статті 262 КАС України.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив, в якому останній вказує, що карцерне приміщення №1, зазначається позивачем таким, що принижує його гідність та посилається на звіт моніторингового візиту від 17.08.2024. Проте, у вказаний період в установі не було моніторингового візиту представників уповноваженого. Окрім цього ОСОБА_1 утримувався в ДУ «Луцький слідчий ізолятор» з 18.02.2020 по 27.05.2024. Тому, вважати доводи позивача порушенням його прав чи приниженням гідності не є можливим, у зв`язку з невідповідністю часу та місця перебування останнього.

Приміщення для миття у банно-пральному комплексі приведено у відповідність до норм санітарного режиму. З метою дотримання права ув`язнених (засуджених) на приватність душові кабіни облаштовано перегородками.

Стосовно застану здоров`я позивача представник відповідача зауважив, що за стан медичного забезпечення державна установа «Луцький слідчий ізолятор» не може нести відповідальності, оскільки філія державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Волинський та Рівненській областях не знаходиться в підпорядкуванні, а є окремою установою, яка орендує приміщення установи.

Разом із тим, стан здоров`я позивача, відповідно до наданих медичною частиною довідкових даних, був задовільним відповідно до наявних його хронічних захворювань.

Щодо порушень, які зазначені у звітах за результатами моніторингових візитів до ДУ «Луцький слідчий ізолятор» від 15.04.2020 17.08.2021, 29.11.2023 - 30.11.2023 представник відповідача надав докази щодо вчинення дій, задля усунення зазначених порушень.

19.01.2024 посадовими особами державної установи «Луцький слідчий ізолятор» було складено та надіслано листи з проханням виділити кошти, необхідні для усунення недоліків, виявлених під час перевірки групою національного превентивного механізму до Луцької міської ради та Волинської обласної адміністрації, також 31.01.2024 відповідний лист був направлений до Генеральної дирекції Державної кримінально-виконавчої служби України.

Також, представник відповідача зауважив, що у позовній заяві викладено недоліки, які начебто були виявлені в результаті моніторингового візиту представників уповноваженого в «Луцькому слідчому ізолятор», проте, у звіті за результатами відвідування державної установи «Луцький слідчий ізолятор» 29-30.11.2023 дані недоліки відсутні, та стосуються, скоріш за все, державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор».

Враховуючи вищенаведене, просив у задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

21.01.2024 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній зауважує, що надана інформація відповідачем щодо площі та місткості камер, яка була надана на адвокатський запит, та інформація, яка міститься в актах, долучених як додаток до відзиву для суду, має розбіжності та не дає встановити дійсності обставин, свідчить про плутаність в наданні інформації, як представнику позивача, так і суду.

Оскільки, якщо брати до уваги надану відповідачем інформацію на адвокатський запит №01-02 від 02.10.2024, зокрема щодо місності камерних приміщень у яких утримувався позивач, то у ній, відповідачем вказується інша місність камерних приміщень, аніж це вказано в актах вимірювання житлової площі, які долучені відповідачем у додатках до відзиву для суду.

Крім того, представником позивача зауважено, що в ДУ «Луцький слідчий ізолятор» 17.08.2021 здійснювався моніторинговий візит представників уповноваженого ВРУ, однак, представником позивача було допущено описку лише щодо року проведення такого візиту, тому звернув увагу на дану описку та просить її врахувати, оскільки фактично представником позивача описувалися події та відомості з моніторингового візиту від 17.08.2021, а відтак вони відповідають часу та місцю перебування позивача в установі.

Враховуючи вищевикладене, представник позивача вважає, що доводи відповідача, які нібито вказують на поліпшення житлово-побутових, санітарного-гігієнічних умов утримання мають формальний зміст, та не охоплюють початковий період перебування позивача в установі, що не відвертає того факту, що його утримання було в неналежних умовах навіть до моменту часткового їх поліпшення.

21.01.2025 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що позивач утримувався під вартою у ДУ «Луцький слідчий ізолятор» у період: з 18.02.2020 по 27.05.2024.

02.10.2024 представник позивача звернулась із адвокатським запитом №01-02/103, у якому просила надати інформацію про строки перебування ОСОБА_1 у ДУ «Луцький слідчий ізолятор», інформацію про те, в яких камерах утримувався позивач, інформацію про розмір камер тощо.

08.10.2024 листом №СІ/3434/5 повідомлено адвоката ОСОБА_2 , що громадянин ОСОБА_1 , обвинувачувався за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 185 КК України та утримувався в державній установі «Луцький слідчий ізолятор» з 18.02.2020 по 27.05.2024.

За період перебування в установі згідно камерної картки ув`язненого ОСОБА_1 утримувався в камерах режимного корпусу установи №33 (2-х місна), №32 (4-х місна), №29 (4-х місна), №14 (2-х місна), №28 (4-х місна), №15 (4-х місна), №34 (2-х місна), №28 (4-х місна), №32 (4-х місна).

Карцерне приміщення №1 (1-х місна), №32(4-х місна), №36(2-х місна) та №39 (2-х місна).

Камера №33 - 2.03*3,12*2,80 площа 6,2 м2;

Камера №32 - 2,24*4,04*2,80 площа 9,0 м2;

Камера №29 2,09*4,04*2,80 площа 8,3 м2;

Камера №14 - 4,06*2.2*2,95 площа 8,8 м2;

Камера №28 - 4.04*2,14*2,80 площа 8,6 м2;

Камера №15 - 4.07*2,16*2,95 площа 8,7м2;

Камера №34 - 3,14*1,98*2,80 площа 5,2 м2;

карцер 1 - 3,09*1,44*2,85 площа 4,4 м2;

Камера №36 - 2,34*3,18*2,80 площа 7,3 м2;

Камера №39 - 2,24*3,20*2,80 площа 7,1 м2.

15.04.2020, 17.08.2021, 29 - 30.11.2023 відповідно до вимог статті 19-1 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради з прав людини» було здійснено цільові моніторингові візити до ДУ «Луцький слідчий ізолятор».

Результати проведення моніторингових візитів зафіксовані у звітах моніторингового візиту умов утримання ув`язнених в ДУ «Луцький слідчий ізолятор» відповідно до яких моніторинговою групою були виявлені порушення законодавства та конституційних прав засуджених та невідповідність умов утримання в установі відповідно до міжнародних стандартів.

Також, моніторинговою групою під час візиту 15.04.2020 було виявлено наступне:

1. Порушення права на охорону здоров`я та медичне забезпечення (стаття 49 Конституції України, стаття 4 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», пункт 1 Переліку принципів, що стосується поводження із особами, позбавленими свободи, у контексті пандемії коронавірусної хвороби COVID-19). Відповідно до даного звіту встановлено, що в установі не забезпечений належний контроль за дотриманням маскового режиму, оскільки деякі працівники під час виконання своїх обов`язків були без масок. Крім того, в установі не проводиться дезінфекція взуття персоналу при прибуття в установу. Встановлено, що персонал СІЗО лише частково забезпечений засобами індивідуального захисту, зокрема медичними масками та рукавичками. Іншими засобами персонал СО не забезпечений. У штаті медичної частини філії відсутні епідеміолог та інфекціоніст. Дезінфекція приміщень для проведення прогулянок засуджених та осіб, узятих під варту, камер, місць загального користування проводяться несистематично, а, як пояснює адміністрація установи - за потребою. Відсутні графіки почасової обробки приміщень. Дезінфекцію в камерах, ув`язнені проводять самостійно.

Установа не забезпечена необхідною кількістю бактерицидних кварцових ламп для дезінфекції приміщень. В установі є лише одна пересувна кварцова лампа та стаціонарні лампи в приміщеннях медчастини. Як наслідок, обробка проводиться лише в приміщеннях медичної частини, де наявні стаціонарні кварцові лампи, та приміщеннях для отримання й огляду посилок та передач. Разом з тим, кварцування інших приміщень СІЗО в тому числі слідчих кабінетів, коридорів тощо не проводиться»

2. Порушення права на безпечне розміщення ув`язнених і соціальне дистанціювання (підпункти 2-3 пункту 8 Рекомендацій Підкомітету ООН проти катувань державам-учасницям щодо пандемії коронавірусу від 25.03.2020 та пункт 5 Переліку принципів, що стосується поводження із особами, позбавленими свободи, у контексті пандемії коронавірусної хвороби COVID-19, затверджених Європейським комітетом проти катувань).

Камери СІЗО перенаселені, норми площі на одного ув`язненого та засудженого, встановлені Законом України «Про попереднє ув`язнення» не дотримуються, оскільки адміністрацією установи не було забезпечено своєчасне переміщення до інших пенітенціарних установ ув`язнених/засуджених (при плановому наповненні СІЗО у 260 місць, в ньому утримується - 293 осіб). Не вжито заходів, щодо виконання вимог п.2.6 Типового плану 1 із налагодження тісної взаємодії з вирішення із судовими інстанціями питання щодо проведення судових засідань в режимі відео-конференції, про що свідчить те, що в період карантину до судів вивозились 258 осіб, а в режимі відео-конференції проведено лише 51 судових засідань.

3. Порушення права на отримання засобів та приналежностей для захисту і особистої гігієни (підпункт 10 пункту 8 Рекомендацій Підкомітету ООН проти катування державам-учасницям щодо пандемії коронавірусу від 25.03.2020 та пункту 3 Переліку принципів, що стосується поводження із особами, позбавленими свободи, у контексті пандемії коронавірусної хвороби COVID19, затверджених Європейським комітетом проти катувань).

Під час відвідування збірного відділення з`ясовано, що адміністрація установи забезпечує захисними масками ув`язнених, яких доправляють до судів, або на проведення слідчих дій. Інші засоби індивідуального захисту (рукавички) в`язням не видаються у зв`язку з їх недостатньою кількістю. Всупереч вимог 7.1. Типового плану 1. лише частково проводиться дезінфекція приміщень для проведення прогулянок засуджених та осіб, узятих під варту, камер, місць загального користування (лазня; збірне відділення тощо) 3а інформацією адміністрації СІЗО така дезінфекція приміщень проводиться за потребою. У приміщенні для перевдягання персоналу відсутній графік дезінфекції, прибирання, провітрювання цього приміщення. Відсутні графіки почасової обробки приміщень. Дезінфекцію жилих приміщень ув`язнені проводять самостійно.

4. Порушення права на освіту (стаття 53 Конституції України). На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторні хвороби COVID-19» всім освітнім закладам рекомендовано налагодити можливість отримувати освіту та спілкуватись з педагогами за допомогою дистанційних технологій. В тому числі, Міністерством освіти і науки України встановлено, що впродовж робочого часу, визначеного графіка, працівники зобов`язані серед іншого викладати матеріал під час Skype-конференцій, Zoom, спілкування в групі Viber, Whatsapp, через електронну пошту, надсилати опитувальники для батьків тощо.

При цьому в установі порушується право засуджених на освіту в умова карантинних заходів, пов`язаних із епідемією коронавірусу COVID-19. Адміністрацією установи на час карантину не організоване дистанційне навчання 4 неповнолітніх, які утримуються в установі. Зокрема, з`ясовано, що в період карантину заняття з ними жодного разу не проводились.

17.08.2021 за результатами проведення моніторингового візиту зафіксовані наступні порушення:

1. Порушення права засуджених та ув`язнених осіб на захист від катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження та покарання (стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 21, 28 Конституції України, Стандарти КЗК). Під час ознайомлення з книгою чергувань по збірному відділенню встановлено, що в порушення вимог пункту 2.10 розділу II Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально- виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 №1769/5 (далі Правила), її ведення припинено 13.08.2021, у зв`язку з чим встановити тривалість перебування ув`язнених у відділенні за останні 5 днів (включаючи день візиту) не виявляється можливим.

2. Порушення права на гідні умови тримання (стаття 25 Загальної декларації прав людини). Умови тримання у карцерних приміщеннях (камери №№ 1-3), принижують гідність ув`язнених осіб. Зокрема, туалет у камері №l не має огорожі, а 6 камері №3 дверцята в туалеті зламані. В усіх трьох камерах немає штучного освітлення, не обладнано полиць для мийних засобів тощо. В установі порушуються вимоги встановлені статтею 115 Кримінально- виконавчого кодексу України, статтею 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», в частині недотримання норми площі на одного засудженого та особи, узятої під варту, яка в окремих камерах менша 4 м2 та 2,5 м2 відповідно.

Основною причиною такого стану справ є перенаповнення установи. Так, відповідно до наказу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 13.04.2020 №80/ОД-20 планове наповнення установи встановлено в кількості 282 особи. В той же час, відповідно до Акту вимірювання житлової площі приміщень СІЗО від 20.03.2020 у камерних приміщеннях установи з дотриманням вищезазначених норм житлової площі можливо розмістити лише 266 засуджених та ув`язнених. Таким чином, встановлене планове наповнення установи, перевищує можливості режимного корпусу СІЗО. Через відсутність вікон у камерах збірного відділення немає природнього освітлення, доступу до свіжого повітря. Крім цього, у збірному відділенні відсутня душова для ув`язнених.

3. Порушення права засуджених та ув`язнених на життя (стаття 27 Конституції України). Електропроводка в деяких камерах, електричні розетки не витримують надмірного навантаження та виходить з ладу, чим створюють загрозу життю ув`язнених та виникнення пожежі. При цьому з`єднання жил проводів відбувається "в скрутку", подекуди без ізоляції, що є порушенням вимог Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.12.2014 №1417.

4. Порушення права на працю та захист від експлуатації (стаття 43 Конституції України, стаття 4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Конвенція МОП про примусову чи обов`язкову працю №29).

5. Порушення права на забезпечення прийняття належних заходів з охорони здоров`я співробітників і персоналу, що працюють в місцях утримання під вартою, в тому числі медичного персоналу, а також надання їм належних коштів і їх підтримку при виконанні ними своїх обов`язків (підпункти г пункту 9 розділу ІІ Рекомендацій Підкомітету ООН проти катувань державам-учасницям щодо пандемії коронавірусу від 25.03.2020 та Переліку принципів, що стосуються поводження із особами, позбавленими свободи, у контексті пандемії коронавірусної хвороби COVID-19, затверджених Європейським комітетом проти катувань).

В установі не встановлені контейнери для збору використаних засобів індивідуального захисту. Працівники установи та засуджені та ув`язнені не дотримуються маскового режиму.

Ув`язнені в установі розміщуються з порушенням безпечної дистанції та норми площі на одну особу, що суперечить рекомендаціям Підкомітету ООН проти катувань державам-учасницям щодо пандемії коронавірусу від 25.03.2020 та пункту 5 Переліку принципів, що стосується поводження із особами, позбавленими свободи, у контексті пандемії коронавірусної хвороби COVID-19, затверджених Європейським комітетом проти катувань.

29.11.023-30.11.2023 за результатами проведення моніторингового візиту зафіксовані наступні порушення:

1 Порушення права на працю засуджених та захист від експлуатації (стаття 120 Кримінально-виконавчого кодексу України, стаття 43 Конституції України). Відповідно до вимог статті 120 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) передбачено, що праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості.

В ході опитування засуджених, які задіяні до роботи у лазне-пральному комплексі СІЗО, яке здійснювалося за відсутності третіх осіб та за умов, що виключає можливість прослуховування чи підслуховування встановлено, що вони працюють за строковим трудовим договором, їм призначено менше повної ставки, однак, фактично вони знаходяться на робочому місці повний робочий день.

2. Порушення права на гідні умови тримання (стаття 25 Загальної декларації прав людини, стаття 28 Конституції України). Прогулянковий дворик №5 не обладнаний достатнім укриттям від атмосферних опадів, що не відповідає пункту 48 Другої загальної доповіді Європейського комітету з питань запобігання катуванням чи нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню

3. Порушення права засуджених на життя (стаття 3 Загальної декларації прав людини, стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стаття 27 Конституції України). Під час відвідування установи виявлено порушення вимог Кодексу цивільного захисту України у частині вирішення питання щодо укриття населення та його захисту.

4. Захист від катування та інші форми жорстокого поводження (стаття 5 Загальної декларації прав людини, стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стаття 28 Конституції України). Відповідно до вимог наказу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 13.04.2020 №80/ОД-20 планове наповнення державної установи «Луцький слідчий ізолятор» складає 282 особи. Однак, відповідно до Акту вимірювання площі приміщень структурних, дільниць державної установи «Луцький слідчий ізолятор» від 19.09.2023, за результатами проведення вимірювань жилої площі, комісією встановлено наповнення приміщень структурних дільниць по установі у кількості 251 особа. У день відвідування в установі утримувалося 265 осіб.

5. Порушення права на інформацію (статті 34, 57 Конституції України, статті 3 та 5 Закону України «Про інформацію»). У порушення вимог пункту 2 глави 3 розділу VI ПВР СО камери, жилі приміщення, бібліотека, палати медичної частини (лікарняного закладу), карцери та коридор прогулянкових двориків СІЗО не радіофіковані. Разом з тим, у порушення вимог правила 24.10. ЄП засуджені та ув`язнені таким чином не мають можливості регулярно одержувати інформацію про суспільні події по радіо. У порушення вимог пункту 2 глави 3 розділу VI ПВР СІЗО та Норми забезпечення в установі відсутній клуб, що порушує права засуджених на гідні умови тримання.

Не погоджуючись з протиправною бездіяльністю ДУ «Луцький слідчий ізолятор», щодо не усунення порушень виявлених під час моніторингових візитів недоліки у роботі установи, які призвели до негативних наслідків, яких позивач зазнав перебуваючи в місцях попереднього, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до частини першої статті 1 КВК України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Згідно зі статтями 2, 3 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

До засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Згідно частин 1,2,4 статті 7 КВК України держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

У дільниці посиленого контролю виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки засуджені тримаються в ізольованих жилих приміщеннях, а в дільниці посиленого контролю виправних колоній максимального рівня безпеки у приміщеннях камерного типу (частина друга статті 97 КВК України).

Відповідно до ст.11 КВК України, установами виконання покарань є: кримінально-виконавчі установи, спеціальні виховні установи (далі - виховні колонії), слідчі ізолятори у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст.18 КВК України, слідчі ізолятори виконують функції виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки стосовно засуджених, які залишені для роботи з господарського обслуговування. У період дії воєнного стану в Україні та протягом двох років після його припинення чи скасування у слідчих ізоляторах можуть створюватися сектори максимального рівня безпеки для відбування покарання чоловіками, засудженими до довічного позбавлення волі, з урахуванням їхніх прав та обов`язків та з дотриманням вимог суворої ізоляції від інших категорій осіб, які тримаються у цих установах.

Згідно частини 1 статті 102 КВК України, режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених.

Частина 1 статті 115 КВК України передбачає, зокрема, що особам, які відбувають покарання у виправних і виховних колоніях, створюються необхідні житлово-побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Засуджені, як правило, тримаються в приміщеннях блочного типу. Норма жилої площі на одного засудженого не може бути менш як чотири квадратні метри, а у лікувальних закладах при виправних колоніях, у виправних колоніях, призначених для тримання і лікування хворих на туберкульоз, у стаціонарі - п`яти квадратних метрів.

Відповідно до ст.92 КВК України, у колоніях встановлюється роздільне тримання: чоловіків і жінок, неповнолітніх і повнолітніх осіб. Вперше засуджені до позбавлення волі тримаються окремо від тих, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі. Ізольовано від інших засуджених, а також роздільно тримаються: засуджені до довічного позбавлення волі; засуджені, яким покарання у виді смертної кари замінено довічним позбавленням волі; засуджені за вчинення злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 255, статтями 2551, 2552 Кримінального кодексу України; засуджені за вчинення злочину, передбаченого статтею 111, частинами третьою - восьмою статті 1111, статтями 1112, 113, 114, 1141, 1142, 4362 Кримінального кодексу України.

Згідно пунктів 10-12 Мінімальних стандартних правил поводження з в`язнями (резолюція 663 CI (XXIV) ( 995_992 ) ООН від 30 серпня 1955 року) всі приміщення, якими користуються в`язні, особливо спальні, повинні відповідати всім санітарним вимогам, причому належну увагу слід звертати на кліматичні умови, особливо на кубатуру цих приміщень, на мінімальну площу їх, на освітлення, опалення і вентиляцію. В приміщеннях, де живуть і працюють в`язні: а) вікна повинні мати достатні розміри для того, щоб в`язні могли читати і працювати при денному світлі, і повинні бути сконструйовані так, щоб забезпечувати доступ свіжого повітря, незалежно від того, є чи немає штучної системи вентиляції; b) штучне освітлення повинне бути достатнім для того, щоб в`язні могли читати і працювати без шкоди для зору. Санітарні вузли повинні бути достатні для того, щоб кожен в`язень міг задовольнити свої природні потреби, коли йому це потрібно, в умовах чистоти і пристойності.

Згідно з пунктами 1, 2, 4 Європейських пенітенціарних (в`язничних) правил (Рекомендація № R (2006) 2 від 1 лютого 1987 року Комітету Міністрів держав-учасниць) прийнятими Комітетом Міністрів на 952-й зустрічі Заступників Міністрів 11.01.2006 встановлено, що при поводженні з усіма особами, позбавленими волі, необхідно дотримуватись їхніх прав людини. Особи, позбавлені волі, зберігають усі права, яких вони не були законно позбавлені за рішенням суду, відповідно до якого вони засуджені до позбавлення волі чи взяті під варту. Утримання ув`язнених в умовах, які порушують їхні права людини, не може бути виправдано нестачею ресурсів.

Пунктом 18 Європейських пенітенціарних (в`язничних) правил встановлено, що у всіх будівлях, де ув`язнені повинні мешкати, працювати або збиратися: a. вікна мусять бути достатньо великими, аби ув`язнені могли читати чи працювати при природному освітленні в нормальних умовах, та забезпечувався приплив свіжого повітря, крім тих випадків, коли є відповідна система кондиціонування повітря; b. штучне освітлення мусить відповідати загальноприйнятим технічним нормам; c. повинна бути передбачена система сигналізації, яка дозволяє ув`язненим негайно встановлювати контакт із персоналом.

Пункт 15 частини першої статті 18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» передбачає, що посадові та службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, зобов`язані створювати належні умови для тримання засуджених і осіб, узятих під варту, їх комунально-побутового і медико-санітарного забезпечення.

Згідно ч. 4. ст. З розділу І «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 №1769/5 ув`язнені утримуються у СІЗО в порядку, передбаченому цими Правилами та Законом України «Про попереднє ув`язнення».

Відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» норма площі в камері для однієї взятої під варту особи не може бути менше 2,5 квадратного метра, а для вагітної жінки або жінки, яка має при собі дитину, - 4,5 квадратного метра.

Відповідно до актів вимірювання житлових приміщень та камерної карти ув`язненого ОСОБА_1 вбачається, що за період перебування в установі, він утримувався в наступних камерах режимного корпусу установи:

№33 (2 - місна) - площа 5,5 м2;

№32 (6 - місна) - площа 16,0 м2;

№29 (3 - місна) - площа 7,6 м2;

№14 (3 - місна) - площа 8,1 м2;

№28 (3 - місна) - площа 7,9 м2;

№15 (3 - місна) - площа 8,0 м2;

№34 (1 - місна) - площа 4,5 м2.

№28 (3 - місна) - площа 7,9 м2;

№32 (3 - місна) - площа 8,2 м2;

карцерне приміщення №1 (1 - місне) - площа 4,4 м2.

№32 (3 - місна) - площа 8,2 м2;

№36 ( 2- місна) - площа 6,6 м2;

№39 ( 3- місна) - площа 7,6 м2.

Суд зауважує, що дійсно за час перебування в установі, ОСОБА_1 в певні періоди утримувався з більшою кількістю осіб, ніж визначена актами вимірювання площі приміщень, що було обумовлено перенаповненням установи. Проте, як встановлено матеріалами справи було вжито ряд заходів, які усунули перенаповнення, та, в свою чергу призвели до забезпечення норм площі на одного утримуваного установи. Працівниками установи постійно вживались заходи, спрямовані на приведення кількості утримуваних до норм, визначених актами вимірювання площі приміщень, що не може свідчити про їх бездіяльність.

Враховуючи достатню кількість житлової площі, вищенаведене свідчить про те, що доступ до штучного та природного світла був достатнім. Санітарний стан камер задовільний: камери сухі, мають вентиляцію.

Стосовно інших порушень, які викладені у звітах за результатами моніторингових візитів до ДУ «Луцький слідчий ізолятор» від 15.04.2020 17.08.2021, 29.11.2023 - 30.11.2023

суд встановив, що відповідач надав достатню кількість належних і допустимих доказів на спростування тверджень позивача щодо бездіяльності позивача, стосовно не усунення зазначених порушень у звітах від 15.04.2020 17.08.2021, 29.11.2023 - 30.11.2023.

Крім того, серед інших порушень, у звітах зазначено, що не вжито заходів, щодо виконання вимог п.2.6 Типового плану 1 із налагодження тісної взаємодії з вирішення із судовими інстанціями питання щодо проведення судових засідань в режимі відео-конференції, про що свідчить те, що в період карантину до судів вивозились 258 осіб, а в режимі відео-конференції проведено лише 51 судових засідань.

Суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що адміністрацією було вжито ряд заходів з налагодження тісної взаємодії з судовими адміністраціями в частині проведення судових засідань в режимі відеоконференцзв`язку. Проте, головою Луцького міськрайонного суду було прийнято рішення про проведення судових засідань в звичайному режимі, що в свою чергу і призвело до вивозу такої кількості ув`язнених до зал судових засідань при Луцькому міськрайонному суді з метою забезпечення прав та законних інтересів ув`язнених та засуджених осіб. Адміністрація ДУ «Луцький слідчий ізолятор» виконує вимоги суду, щодо доставки ув`язнених та засуджених, згідно чинного законодавства.

Так, згідно ст.212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.»

Разом з тим слід зауважити, що матеріалами не встановлено порушення права позивача на освіту. Оскільки, підтвердження, що ОСОБА_1 , за час утримання в ДУ «Луцький слідчий ізолятор» звертався із заявою про вирішення питання щодо можливості його подальшого навчання відсутні. Що, в свою чергу, свідчить про відсутність у ув`язненого ОСОБА_1 бажання навчатися та його бажання подальшого саморозвитку.

Також, суд зауважує, що ряд порушень, які зазначені у звітах за результатами моніторингових візитів до ДУ «Луцький слідчий ізолятор» від 15.04.2020 17.08.2021, 29.11.2023 - 30.11.2023 не можна вважати порушенням прав та інтересів саме позивача.

Стосовно порушення стану здоров`я позивача суд зазначає, що за стан медичного забезпечення ДУ «Луцький слідчий ізолятор» не може нести відповідальності, оскільки філія державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Волинській та Рівненській областях не знаходиться в підпорядкуванні, а є окремою установою, яка орендує приміщення установи.

Частиною першою ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Проте, право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у ст. 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Верховний Суд у справі №1340/4630/18 зазначив, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що конституційне право на доступ до правосуддя не є безмежним. Метою суду (правосуддя) є захист порушених прав, свобод та інтересів, належних безпосередньо особі, яка звертається за захистом (її суб`єктивних прав). Тому заінтересована особа має довести (а суд - встановити), що позивачеві належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З аналізу вищезазначених норм, слідує, що під час розгляду справи позивач повинен був довести, факти або обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача з боку відповідача, внаслідок не усунення порушень, які зазначені у звітах за результатами моніторингових візитів до ДУ «Луцький слідчий ізолятор» від 15.04.2020 17.08.2021, 29.11.2023 - 30.11.2023.

Однак, позивачем не надано суду належних доказів існування причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача та завданою шкодою позивачу.

Суд зауважує, що позовна вимога визнати протиправною бездіяльність в частині невжиття заходів для приведення умов тримання позивача відповідно до вимог чинного законодавства, якими визначаються умови тримання осіб взятих під варту, не створює для позивача жодних юридичних наслідків.

Нормами статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд також звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Беручи до уваги викладене вище, та враховуючи відсутність факту порушення прав, свобод або інтересів позивача на час звернення до суду, оскільки з 27.05.2024 позивач не перебуває в ДУ «Луцький слідчий ізолятор», суд вважає, що у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Підстав для розподілу судових витрат не має, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 03.02.2023).

Відповідач: Державна установа «Луцький слідчий ізолятор» (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Нестора Бурчака, 3, ).

Суддя В.В. Дмитрук