Справа № 489/7869/24
Суддя: Кокорєв В. В.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/7869/24
Номер провадження 2-а/489/15/25
Рішення

Іменем України

04 лютого 2025 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В.В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 або відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

встановив

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02.10.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було винесено постанову №770, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25500 грн., за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП. З цією постановою не згоден та вважає її незаконною з наступних причин. Відповідно до абзацу 2, (а не першого, як про це зазначено в Постанові) ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (надалі - Закон № 3543) «1. Громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці... для взяття на військовий облік військовозобов язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.» Таким чином, в абзаці 2 ч. 1 ст. 22 Закону № 3543 наведено вичерпний перелік підстав обов`язкової явки військовозобов`язаних до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Повісткою ж № 188869, про яку йдеться в Постанові, Позивач викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 16.09.2024 «для інформаційної звірки». Але, як це випливає з наведеного вище, такої підстави обов`язкової явки військовозобов`язаних до ІНФОРМАЦІЯ_2 закон не передбачає, тобто, такої підстави закон, як нормативно-правовий акт, що має вищу юридичну силу, об`єктивно не містить, з чого випливає протиправність виклику ОСОБА_1 повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 «для інформаційної звірки».

Окрім того, Повістка № 188869, про яку йдеться в Постанові, і в якій міститься виклик Позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 16.09.2024, була вручена позивачеві 17.09.2024 року, що підтверджується витягом з трекінгу поштових відправлень Укрпошти за даними штрих-коду зазначеного на конверті в якому було отримано відповідну повістку, а також особистим підписом на поштовому повідомлені яке було повернено на адресу РТЦК та СП з чого випливає, що прибути «у строк та місце, зазначені в повістці», як про це йдеться в абзаці 2 ч. 1 ст. 22 Закону № 3543, а саме: «16.09.2024 о 10.00 за адресою: Миколаїв пр-т Миру 24а», як зазначено в повістці, Позивач з об`єктивних причин не міг.

Розгляд же справи ОСОБА_1 відбувся фактично протягом 13 хвилин після складення протоколу № 770 від 02.10.2024 року, який мав був бути предметом розгляду уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 : протокол складено 02.10.2024 о 18:37 годині; копію готової Постанови (після начебто проведеного розгляду справи) ОСОБА_1 отримав 02.10.2024 о 18:50 годині, тобто, через 13 хвилин після складення протоколу, що підтверджується зазначенням Позивачем часу отримання копії протоколу і копії Постанови.

При складенні протоколу в його реквізиті «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» Позивачем було, у тому числі, викладено клопотання щодо призначення розгляду протоколу з врахуванням часу, необхідного для складення ним та його захисником письмового пояснення.

Вбачається, що у зв`язку з протиправним ненаданням Позивачеві часу для складення письмового пояснення, в результаті чого ОСОБА_1 фактично був позбавлений права на здійснення свого захисту від неправомірного звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, була порушена процедура притягнення його до адміністративної відповідальності.

Також, форма направленої позивачу повістки не відповідає вимогам зразка повістки, яка сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, наведеного в додатку №1 до Порядку №560 в редакції постанови КМУ від 16.08.2024 №951. В такій повістці не зазначено QR - код для перевірки чинності повістки.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, надав суду відзив, в якому вказав, що дана повістка, надіслана позивачеві згенерована Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», задачею Відповідача в даному випадку є лише її роздрукування та направлення особі, яка викликається. Внесення будь яких змін в текст згенерованої в ЄДРПВР «Оберіг» повістки технічно не можливо. Тож отримавши виклик до Відповідача, Позивач зобов`язаний був прибути за викликом. Крім того, відповідно до вимог п.24 Постанови КМУ №560 від 16.05.2024 р. «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» - у разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів. Позивач з представником також вказують на недотримання вимог ст. 277-2 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно Позивача. Однак вимоги ст.277-2 КУпАП відносяться до справ, що розглядаються в суді, адміністративні ж справи за правопорушення передбачені ст.ст.210-211 КУпАП відповідно до вимог ст. 235 КУпАП розглядаються керівниками відповідних ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідності до вимог ст.277 КУпАП. Вказаною статтею встановлено строк, протягом якого повинен бути здійснений розгляд справи про адміністративне правопорушення, однак КУпАП не встановлює строку, який повинен спливти після складання протоколу по справі про адміністративне правопорушення до моменту, коли уповноважена особа може здійснити розгляд справи про адміністративне правопорушення. Тобто КУпАП не забороняє можливість здійснення розгляду справи про адміністративне правопорушення у день складання проколу про адміністративне правопорушення, за умови, що особа знає про розгляд справи.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Як встановлено судом, відповідно до трекінгу Укрпошти повістку №188869 позивач отримав 17.09.2024.

02.10.2024 винесено протокол №770 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до якого розгляд справи про адміністративне правопорушення призначено до розгляду на 02.10.2024 на 18:40 год., про що позивач розписався та ознайомився.

02.10.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову №770 за справою про адміністративне правопорушення, відповідно до якої, що під час перевірки щодо правильності військового обліку було встановлено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та йому 17.08.2024 через Єдиний державний реєстр призовників військовозобов`язаних та резервістів "ОБеріг" була виписана та направлена засобами поштового зв`язку повістка №188869 про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 16.09.2024 о 10:00 год. Однак в порушення вище вказаним законодавчим норм ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 лише 02.10.24 при цьому не повідомляв про неможливість не прибуття у призначений день. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинені в особливий період.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про оборону України" особливим періодом є період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від № 2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Згідно з Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України № 2105-ІХ від 24.02.2022, оголошується та проводить загальна мобілізація (в подальшому Указами Президента воєнний стан та строк загальної мобілізації було неодноразово продовжено та вони існували 02.10.2024, тобто станом на дату винесення оскаржуваної постанови).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (ч.2 ст. 235 КУпАП).

Згідно з абз.1 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу,стосовно якої розглядається справа(прізвище,ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Приписами статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою КМУ від16 травня 2024 року №560 кожна повістка, сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, містить унікальний електронний ідентифікатор у вигляді QR-коду (далі-QR-код)(п.30-1). QR-код містить інформацію, зазначену в пункті 29 цього Порядку, а також реєстраційний номер поштового відправлення у разі відправлення повістки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням. Повістка, сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, може бути роздрукована. У такому разі її паперова форма повинна містити придатний для зчитування QR-код з відповідною інформацією.

У разі надсилання повістки, сформованої за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення, на такому відправленні повинні зазначатися штриховий кодовий ідентифікатор оператора поштового зв`язку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), адреса громадянина, якому надсилається повістка.

В описі вкладення зазначається інформація про найменування поштового відправлення, власне ім`я та по батькові (за наявності), адреса громадянина, якому надсилається поштове відправлення, найменування вкладення із кількістю аркушів, власне ім`я та прізвище керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, інформація про дату накладення кваліфікованого електронного підпису (п. 30-3).

Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання. (п. 41).

Відповідно до положень вищевказаного Порядку на ім`я позивача 04.09.2024 року було сформовано повістку №188869 за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що підтверджується показами представника відповідача. Дана повістка була направлена засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням за №210 на адресу позивача: АДРЕСА_1 та отримана останнім 17.09.2024. Така повістка не містить унікальний електронний ідентифікатор у вигляді QR-коду із відповідною інформацією, як то передбачено Порядком "Про проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період".

З огляду на вказане, суд констатує недотримання процедури направлення повістки, в частині відповідності встановленої Порядком форми такої повістки. Проте така невідповідність форми чи змісту не несе для позивача юридичних наслідків.

Верховний Суд вказав у постанові від 23 жовтня 2024 року по справі №380/2838/24, що саме по собі оповіщення громадян про виклик до ТЦК оформлюється у вигляді повісток і дії відповідача щодо вручення повістки, яка складена останнім на виконання законодавства з питань військового обов`язку та вручена, не є рішенням чи дією суб`єкта владних повноважень у розумінні КАСУ. Зазначене свідчить про відсутність порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів позивача на момент його звернення до суду, що є обов`язковою умовою надання правового захисту судом. Відповідно, будь-які зауваження щодо змісту та оформлення повістки також не є рішеннями чи діями суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства. Верховний Суд в цій справі зазначив, що виготовлення ТЦК повістки, яку позивач уважає сфальшованою, не є рішенням чи дією суб`єкта владних повноважень у розумінні КАСУ. Повістка не може бути оскаржена в будь-якому суді, тому що цей документ є лише засобом оповіщення особи про необхідність виконати військовий обов`язок відповідно до закону. При цьому обов`язок військовозобов`язаної особи з`явитись за викликом до відповідного ТЦК установлений не повісткою, а Законом №2232-XII. Відповідної правової позиції дотримувався Верховний Суд у постанові від 8 вересня 2022 року в справі №300/1263/22, яку правильно врахували суди попередніх інстанцій у справі №380/2838/24.

Відповідно до п.24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16 травня 2024 р. № 560 у разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Судом встановлено, що позивач отримав повістку 17.09.2024, що не заперечувалось останнім, проте до ІНФОРМАЦІЯ_3 з`явився 02.10.2024, що є порушенням п.24 вищевказаного Порядку.

В свою чергу, як слідує з тексту протоколу та спірної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 лише 02.10.2024 при цьому не повідомляв про неможливість не прибуття у призначений день, тобто 16.09.2024. Проте, постанова не містить формулювання за що саме ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності (окрім дати, зазначеної повістки, має бути ще зазначений визначений Законом 3-денний строк від дати у повістці, протягом якого особа зобов`язана з`явитись до ТЦК), не досліджено факту отримання/не отримання останнім повістки чи повернення рекомендованого відправлення з відповідними відмітками пошти.

Тобто, посадова особа у разі з`ясування поважності причин неявки позивача 16.09.2024 повинен був з`ясувати чому позивач порушив п. 24 постанови 650 і скласти протокол де чітко вказати, що позивачем порушено п. 24 оскільки він не з`явився протягом трьох днів з дня вручення йому повістки. Ані протокол, ані постанова у справі про адміністративне правопорушення не містять виклад цих обставин, посилання на п. 24 постанови КМУ від 16 травня 2024 р. № 560.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено.

За змістом ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зауважує, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Слід зазначити, що Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення. Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови та відібранням пояснень від правопорушника роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Крім того, в п.30 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідач не надав суду доказів, що підтверджують дослідження всіх обставин при винесенні оскаржуваної постанови та остання не містить чіткого формулювання суті правопорушення, за що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що постанова № 770 від 02.10.2024 є необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Дослідивши надані сторонами докази, суд доходить висновку, що позов в цій частині вимог обґрунтований та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 17000 грн.

Згідно із статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

За правилами частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як свідчать обставини справи, у позовній заяві позивачем заявлялось про понесення нею судових витрат на правничу допомогу та надано документальне підтвердження цих витрат, а саме: розрахунок розміру адвокатського гонорару, ордер на надання правничої допомоги.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання адвокатських робіт (наданих послуг), фактичну участь представника позивача при розгляді даної справи, приймаючи до уваги мотиви задоволення позову, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справи підлягають частковому задоволенню, в розмірі 4000,00 грн.

Керуючись ст. ст.241-246,286 КАС України,суд

вирішив

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову №770 за справою про адміністративне правопорушення від 02.10.2024 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у розмірі 25500,00 грн.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок).

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя В. В. Кокорєв