Справа № 160/28303/24
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮркова Е.О.
за участі секретаря судового засіданняВолок А.О.
позивача представника позивача Ляшенка К.М., Шпорта О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
23 жовтня 2024 року через систему "Електронний Суд" ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, з вимогами:
Позов не відповідав вимогам ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2024 був залишений без руху. На виконання вимог ухвали позивач 29.10.2024 надав відповідну заяву та виправив вказані недоліки у встановлений судом строк.
Ухвалою суду від 30.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
13.11.2024 через систему "Електронний Суд" відповідачем надано до суду відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити та зазначив, що З 21.02.2019 позивачу була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». До Головного управління надійшов наказ від 23.02.2021 № 6/ОС-21 державної установи «Синельниківська виправна колонія (№ 94)» про поновлення Позивача з 21.02.2019 на військовій службі в Державній виконавчій службі України на посаді заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи державної установи «Синельниківська виправна колонія (№ 94)». Відповідно до статті 2 Закону № 2262 пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі поновлення їх на військовій службі до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. Враховуючи викладене, виплата пенсії була припинена з 21.02.2019, в результаті чого виникла переплата пенсії за період з 21.02.2019 по 31.03.2021 в сумі 301356,47 грн. Відповідно до статті 59 Закону №2262 відрахування з пенсій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, провадиться в порядку, встановленому частиною другою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до частини 2 статті 50 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії. Враховуючи зазначене, на підставі рішення Головного управління від 06.01.2022 №1 про утримання надміру виплачених сум пенсій відповідно до частини 2 статті 50 Закону №1058 з пенсії ОСОБА_1 проводяться утримання в розмірі 20% від суми пенсійної виплати.
18.11.2024 через систему "Електронний Суд" позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідно до статті 2 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення. Разом з тим, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у відзиві на позовну заяву посилається на те, що відповідно до статті 2 Закону №2262 пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі поновлення їх на військовій службі до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється, що суперечить вимогам вказаного закону. Також зазначає, що на виконання Постанови Верховного Суду від 15.02.2021 у справі №160/3607/19, наказом Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» №26/ОС-21 від 23.02.2021 ОСОБА_1 було саме поновлено на службі в Державній кримінально-виконавчій службі з 21 лютого 2019 року, а не повторно прийнято, тобто дії уповноважених осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зі стягнення пенсії за період з 01.02.2019 по 31.03.2021, здійснюються не на підставі чинного законодавства.
24.12.2024 позивачем подано до суду клопотання про уточнення позовних вимог, в якому позовні вимоги викладені в наступній редакції, а саме:
В судовому засіданні 28.01.2025 позивач та представник позивача вимоги позову підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи наведені у позові та відповіді на відзив.
Представник відповідача в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини не явки суду не повідомив.
Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Наказом начальника Державної установи Синельниківська виправна колонія (№ 94) Міністерства юстиції України підполковника внутрішньої служби від 20.02.2019 №24/ОС-18 заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи - начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи Синельниківська виправна колонія (№94) підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII Про Національну поліцію (за власним бажанням).
З 21.02.2019 ОСОБА_1 була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
19.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» Міністерства юстиції України, у якій просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№ 94)» Міністерства юстиції України від 20.02.2019 № 24/ОС-18 «Про звільнення з ДКВС України» в частині звільнення заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи - начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№ 94)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 (М-097204) зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (за власним бажанням);
- поновити підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 (М-097204) на посаді начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Синельниківська виправна колонія № 94)» Міністерства юстиції України;
- стягнути з Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№ 94)» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 по справі №160/3607/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№ 94)» Міністерства юстиції України від 20.02.2019 №24/ОС-18 в частині звільнення заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи - начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Поновлено підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 на посаді начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» Міністерства юстиції України.

Стягнуто з Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме 80 362 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 по справі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 у справі №160/3607/19 скасовано та прийнято нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 15.02.2021 постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 скасовано повністю і ухвалено нову постанову, якою апеляційну скаргу Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» Міністерства юстиції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 скасовано повністю і ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним і скасовано наказ начальника Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№ 94)» Міністерства юстиції України від 20 лютого 2019 року №24/ОС-18 в частині звільнення заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи - начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України від 2 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (за власним баж

Поновлено підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 на посаді заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи - начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» Міністерства юстиції України з 21 лютого 2019 року».

Справу в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції - Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

До Головного управління надійшов наказ від 23.02.2021 №26/ОС-21 державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про поновлення ОСОБА_1 з 21.02.2019 на військовій службі в Державній виконавчій службі України на посаді заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)».

У зв`язку з чим виплата пенсії ОСОБА_1 була припинена з 21.02.2019 в результаті чого виникла переплата пенсії за період з 21.02.2019 по 31.03.2021 в сумі 301356,47 грн.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення від 06.01.2022 №1 про стягнення сум пенсії, виплачених наміру.

Так, в означеному рішенні вказано, що за справою № пенсіонера Державного департаменту з питань виконання покарань ОСОБА_1 , який одержує пенсію за вислугу років, за період з 01.02.2019 по 31.03.2021 утворилася переплата пенсії в розмірі 301356,47 грн. (триста одна тисяча триста п`ятдесят шість грн. 47 коп.). Зазначена сума підлягає поверненню в Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Стягнення здійснити з пенсії ОСОБА_1 в розмірі 20,00 % пенсії щомісячно до повного погашення переплати. Причина виникнення переплат інші з вини пенсіонера.

Не погоджуючи з таким рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262), цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно абзаців 1 та 2 статті 2 Закону №2262 військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби. Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні зі служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Судом встановлено, що відповідно до наказу начальника Державної установи Синельниківська виправна колонія (№ 94) Міністерства юстиції України підполковника внутрішньої служби від 20.02.2019 №24/ОС-18 заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи - начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи Синельниківська виправна колонія (№94) підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII Про Національну поліцію (за власним бажанням).

За наслідками звільнення позивачу призвачено пенсію за вислугу років.

Згідно статті 60 Закону №2262, пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. В разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

Відповідно до статті 59 Закону №2262 відрахування з пенсій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей провадиться в порядку, встановленому частиною другою статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Аналізуючи наведене положення зазначеної статті можливо дійти висновку, що обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника.

При цьому, порядок утримання (стягнення) надміру виплачених сум пенсій визначений статтею 50 Закону №1058-IV та статтею 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ, за правилами яких суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку (не більше як 20 % пенсії).

Крім того, механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, визначено Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 21.03.2003 №6-4 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2014 № 25-3) та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.05.2003 за №374/7695 (далі - Порядок №6-4).

Пунктами 3 та 4 Порядку №6-4 встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.

У разі припинення виплати пенсії відповідно до частини 1 статті 49 Закону №1058-IV решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку.

Таким чином, законодавець встановив наступні підстави для відрахування виплаченої надміру суми пенсії на підставі рішення пенсійного органу:

- зловживання з боку пенсіонера;

- подання страхувальником недостовірних даних.

Відповідно до частини 3 статті 107 Закону №1058-IV суми коштів, безпідставно стягнені органами Пенсійного фонду: юридичних і фізичних осіб, підлягають поверненню в триденний строк з дня прийняття рішення виконавчим органом Пенсійного фонду або судом про безпідставність їх стягнення: одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені, що визначається виходячи з розрахунку 12 (відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

Аналіз зазначених норм Закону №1058-IV та Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, дає підстави вважати, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов зокрема, зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних.

Зловживанням з боку пенсіонера є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Таким чином, відповідальність за достовірність даних, що враховуються при виплаті пенсії, а також обов`язок відшкодовувати надміру виплачені суми соціальних виплат, несуть пенсіонери - у разі не повідомлення органу пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, а також страхувальники - внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 25.10.2016 по справі №686/26486/14-а та від 25.09.2018 по справі №340/644/15-а.

В свою чергу, суд зазначає, що підставою для винесення спірного рішення та утримання грошових коштів стало не наявність зловживань з боку пенсіонера при призначенні пенсії, а обставина тривалого судового розгляду справи ОСОБА_1 про поновлення останнього на посаді начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№ 94)» Міністерства юстиції України.

Суд вказує, що позивач мав право на призначення пенсії з 21.02.2019, жодних зловживань з боку пенсіонера - ОСОБА_1 щодо подання недостовірних даних або подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому достовірно відомо судом не встановлено. Відповідачем не надано суду будь-яких доказів наявності його вини чи зловживань при отриманні пенсії.

Отже, в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника.

Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, суд виходить з презумпції дійсності документів, наданих для призначення пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 по справі № 173/424/17.

Втім відповідачем не надано до суду докази на підтвердження наявності таких фактів, що позивач навмисно надав пенсійному органу недостовірну інформацію.

Таким чином, враховуючи те, що в оскарженому рішенні відповідач не навів обґрунтованих обставин щодо зловживання з боку пенсіонера при зверненні його із заявою про призначення пенсії та допустимими доказами не підтверджено подання недостовірних даних або подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які ОСОБА_1 достовірно відомо судом не встановлено, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №1 від 06.01.2022 про стягнення сум пенсії, виплачених наміру з позивача - є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 грошові кошти, утримані (стягнуті) з його пенсії на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №1 від 06.01.2022 в розмірі 98 181,98 грн. (дев`яносто вісім тисяч сто вісімдесят одна гривня 98 копійок), суд зазначає наступне.

Так судом встановлено, що відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виданої на пенсіонера ОСОБА_1 розмір утриманого боргу з лютого 2022 року по грудень 2024 року становить 93 459,98 грн.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про повернення грошових коштів з урахуванням січня 2025 року слід відмовити, з огляду на їх передчасність.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно із частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 2410,85 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією №5XB0-THBH-3918-C9TK від 29.10.2024.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1205,42 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, 49094; ІК в ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () № 1 від 06.01.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти, утримані (стягнуті) з його пенсії на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №1 від 06.01.2022 року в розмірі 93 459,98 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н,49094; ІК в ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ПН НОМЕР_1 ) понесені позивачем судові витрати в сумі 1205,42 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 04 лютого 2025 року.

Суддя Е.О. Юрков