Справа № 600/442/25-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

04 лютого 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/442/25-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

03 лютого 2025 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо розгляду вимоги від 10 січня 2025 року №10/01-25 про виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з військового обліку на підставі вироку Сихівського районного суду від 23 листопада 2017 року у справі №459/1812/17;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути вимогу від 10 січня 2025 року №10/01-25 про виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з військового обліку на підставі вироку Сихівського районного суду від 23 листопада 2017 року у справі №459/1812/17.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 лютого 2025 року, вказаний позов було передано головуючому судді (судді-доповідачу) Лелюку О.П.

Ухвалою суду від 04 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами згідно статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

З наявних матеріалів вбачається, що разом із позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд заборонити ІНФОРМАЦІЯ_3 вчиняти будь-які дії щодо ОСОБА_1 згідно повістки без номеру та дати про виклик на 01 лютого 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо «уточнення облікових даних, оновлення персональних даних в системі «Оберіг», проходження ВЛК за необхідності» до винесення рішення Чернівецьким окружним адміністративним судом про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо розгляду вимоги від 10 січня 2025 року №10/01-25 про виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з військового обліку на підставі вироку Сихівського районного суду від 23 листопада 2017 року у справі №459/1812/17 та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути вимогу від 10 січня 2025 року №10/01-25 про виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з військового обліку на підставі вироку Сихівського районного суду від 23 листопада 2017 року у справі №459/1812/17.

Подану заяву обґрунтовано тим, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було виписано ОСОБА_1 повістку без номеру та дати з вимогою з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки 01 лютого 2025 року. Вказано, що у зв`язку з викликом на вказану дату заявник занепокоєний та переймається за стан свого здоров`я, оскільки працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 уже вчинялись протиправні дії по відношенню до ОСОБА_1 , які полягали у незаконному утриманні його у підвальному приміщенні, перешкоджанню у наданні йому професійної правничої допомоги адвокатом, і при цьому ІНФОРМАЦІЯ_5 не було розглянуто раніше подану заяву ОСОБА_1 про виключення його з військового обліку на підставі вироку Сихівського районного суду міста Львова від 23 листопада 2017 року. Позивач вважає, що прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_3 від може бути повторно поміщений у підвал, що може становити загрозу його життю та здоров`ю, а в подальшому направлений до військової частини.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та перевіривши додані до неї матеріали, суд зазначає таке.

Питання забезпечення позову регулюються главою 10 Розділу І Кодексу адміністративного судочинства України (статті 150-158).

Згідно частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно частини першої та другої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Наведеною вище нормою процесуального закону передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову і суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Водночас будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам (роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 24 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, які суд враховує в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, згідно правової позиції Верховного Суду у справі №826/14951/18 (постанова від 20 березня 2019 року) до вирішення справи по суті суд може застосувати заходи забезпечення позову. Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Також Верховним Судом (постанови від 28 жовтня 2020 року у справі № 140/2474/20 та від 25 травня 2023 року у справі №520/4563/21) наголошено, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Суд також враховує і те, що відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з Рекомендацією №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер.

Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункту 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналіз змісту поданої заяви про забезпечення позову свідчить про те, що у ній, фактично, наведені обставини, які передували зверненню до суду з даним позовом та заявою про його забезпечення. При цьому заявником не наведено обґрунтованих та переконливих доводів й, відповідно, не надання належних доказів, які б у своїй сукупності могли свідчити про те, що невжиття заходів, про які просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити: 1) виконання рішення суду, прийнятого за результатом розгляду адміністративної справи; 2) ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; 3) поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Отже, заявником не наведено переконливих підстав для забезпечення позову, передбачених пунктом 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Наведене слугує підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Також, відмовляючи у задоволені поданої заяви про забезпечення позову, суд виходить з того, що її вимоги не узгоджуються з вимогами позовної заяви, оскільки предметом спору у даній справі є протиправна, на думку позивача, бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви позивача від 10 січня 2025 року про виключення його з військового обліку на підставі вироку суду, натомість у заяві про забезпечення позову, фактично, йдеться про ймовірність вчинення ІНФОРМАЦІЯ_5 дій, спрямованих на призов (направлення) ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації 01 лютого 2025 року.

При цьому суд звертає увагу на те, що згідно змісту доданої до позову повістки, у ній зазначено про обов`язок ОСОБА_1 з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 саме 01 лютого 2025 року о 10 год. 00 хв.

Водночас станом на час надходження до суду заяви про забезпечення позову (03 лютого 2025 року), поданої представником позивача через систему "Електронний суд," вказаний у повістці час сплив.

Вказані обставини свідчать про те, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати заявник, втратили свою актуальність, адже такі стосуються заборони відповідачу вчиняти дії щодо позивача 01 лютого 2025 року.

З огляду на викладене у своїй сукупності, суд приходить до висновку про не обґрунтованість, не актуальність та безпідставність заяви про забезпечення позову, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 150, 154, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.П. Лелюк