Справа № 160/23354/24
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 160/23354/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Львівської митниці

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року (суддя Ільков В.В.) в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Товарний Дім «Альфатех»

до Львівської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Товарний Дім «Альфатех» звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/000429/2 від 30.07.2024.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Товарний Дім «Альфатех», Україна (Покупець) та компанією TRIANGLE TYRE CO. LTD, Китай (Продавець) укладено Контракт від 03.07.2023 № TRІ-0307, за у мовами якого продавець продає, а покупець купує на умовах FOB Qingdao, Китай відповідно до Інкотермс 2010 шини ватажні в асортименті та кількості, зазначених в специфікаціях. Умови поставка узгоджуються специфікаціями на кожну партію товару.

Сторонами контракту було погоджено поставку партій товару відповідно до: Специфікації № 8 від 25.01.2024 на загальну суму 721 111,00 дол. США шини в асортименті в кількості 6 480 шт./наб., на умовах 100% передплати, поставка протягом 120 днів після оплати; відповідно до Специфікації № 10 від 09.04.2024 на загальну суму 441 551,50 дол. США шини в асортименті в кількості 2 491 шт./наб., на умовах 100% передплати, поставка протягом 120 днів після оплати.

Для митного оформлення поставленої партії товару позивачем було подано до Львівської митниці ЕМД № 24UA47U7.

Митна вартість імпортованого товару заявлена декларантом за ціною Контракту.

Після проведення митних консультацій, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару № UA209000/2024/000429/2 від 30.07.2024.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваного рішення та правильності висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі статтею 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 52 передбачено, що у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Положеннями статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною 2 статті 58 Митного кодексу України та пунктом 1.14 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» № 599 від 24.05.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за № 984/21296, передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та(або) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та(або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та(або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що метод визначення митної вартості товару за ціною договору є основним. На підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару, що визначена за першим методом, митному органу необхідно надати відповідні документи. При цьому застосування кожного наступного методу у їх послідовності можливе лише у разі обґрунтованої та об`єктивної неможливості застосування попереднього методу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Неподання декларантом інших запитуваних митницею документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Відповідач, дослідивши подані декларантом документи, дійшов висновку, що останні не відображають дійсну вартість товару за ціною контракту, запропонував надати додаткові документи.

Позивачем були надані документи, які підтверджують вартість перевезення товару, що не заперечується відповідачем та пояснення щодо умов поставки та страхування товару.

Водночас, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи.

Так, у позовній заяві ТОВ «Товарний Дім «Альфатех» зазначає, а суд першої інстанції цитує такі пояснення як встановлені, що поставка товару відбулася на підставі Специфікацій № 8, № 10, а також інвойсу № 2-6/1861-1 від 06.05.2024 на суму 142 246,92 доларів США, специфікації до інвойсу 3/4 на загальну суму 33 409,40 доларів США.

Проте, наявні в матеріалах справи документи не дають можливість перевірити наведену інформацію, адже загальна вартість товару за Специфікаціями № 8 та № 10 складає 1 162 662,50 дол. США, а такі документи, як інвойс № 2-6/1861-1 від 06.05.2024 та Специфікація № 1/4 відсутні в матеріалах справи з перекладом на українську мову, що унеможливлює дослідити їх зміст.

Натомість, відповідач звертав увагу суду першої інстанції, так само як звертає увагу суду апеляційної інстанції, що відповідно до п. 7 Контракту № TRI 0307 від 03.07.2023, оплата за товар здійснюється на умовах, що вказані в специфікаціях, з чого слідує, що інвойс складається на підставі специфікації.

Відтак, для повного та правильного з`ясування обставин справи суд мав дослідити документи, на які посилається позивач, та щодо яких міститься інформація в ЕМД.

Натомість, такі документи фактично судом першої інстанції не досліджувалися через їх відсутність з перекладом в матеріалах справи.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року, з метою повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Альфатех» надати до суду протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали, копії документів, які були подані для митного оформлення товару, з офіційним перекладом на українську мову.

Проте, вимоги ухвали суду позивачем не виконані, відтак суд апеляційної інстанції розглядає справу на підставі наявних у ній доказів.

Як зазначено вище, матеріали справи не дають можливість перевірити дійсні умови поставки, які включають кількість товару та ціну, адже за даними Специфікацій № 8 та № 10 загальна вартість партії складає 1 162 662,50 дол. США, тоді як зазначена в декларації вартість № 24UA47U7 не відповідає загальній сумі названих специфікацій.

Також, відповідач звертає увагу судів, що подані платіжні документи не дають можливість ідентифікувати їх як такі, що підтверджують оплату спірної партії товару, чому не надано належної оцінки судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, в свою чергу, зазначає, що платіжні документи (в разі здійснення оплати) є обов`язковими документами для підтвердження митної вартості товару відповідно до приписів статті 53 МК України.

Як вірно зауважує апелянт, відповідно до п. 7 Контракту від 03.07.2023 № TRІ-0307, умови оплати узгоджуються сторонами на кожну партію товару окремо, що визначається у відповідних Специфікаціях.

Згідно зі Специфікаціями № 8, № 10, визначені умови оплати товару 100% передплата.

Позивачем було подано платіжні інструкції в іноземній валюті: № 156 від 29.01.2024, № 160 від 22.02.2024, № 161 від 07.03.2024, з цільовим призначенням платежу за Контрактом від 03.07.2023 № TRІ-0307, Специфікація № 8 від 25.01.2024, на загальну суму 2 520,00 дол. США, що не відповідає умовам Специфікації № 8 та не підтверджує повну оплату товару.

Також матеріали справи містять платіжну інструкцію в іноземній валюті № 164 від 17.04.2024 на суму 840 дол. США з цільовим призначенням платежу за Контрактом від 03.07.2023 № TRІ-0307, Специфікація № 8 від 09.04.2024, тоді як сума названої специфікації складає 441 551,50 дол. США.

Платіжна інструкція № 166 від 21.05.2024 на суму 840 дол. США взагалі не дає можливість достеменно встановити цифрове призначення платежу, адже цільовим призначенням платежу вказано одночасно Специфікації № 8 та № 10 до Контракту від 03.07.2023 № TRІ-0307.

Більш того, названі платіжні інструкції також були подані разом з ЕМД № 24UA40U3, що встановлено під час розгляду справи № 160/23056/24.

Враховуючи сукупність наведених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивачем під час розгляду справи не спростовано належними та допустимими доказами висновки митного органу щодо відсутності платіжних документів, які можна ідентифікувати з оцінюваним товаром, розбіжності щодо мов укладання контракту та специфікації, невідповідності внесених до експортної декларації даних щодо порту призначення та часу експорту фактичним обставинам перевезення, розбіжностей у рахунку транспортних витрат з контрактом і коносаментом.

Відтак, підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення митного органу відсутні.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Львівської митниці задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року в адміністративній справі № 160/23354/24 скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Товарний Дім «Альфатех» відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з 04 лютого 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.

Повна постанова складена 04 лютого 2025 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова