Справа № 520/16015/23
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 р. Справа № 520/16015/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Сліденко А.В.) від 10.09.2024 року по справі № 520/16015/23

за позовом ОСОБА_1

до Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просила:

визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради, а саме договір № 1129396 від 17 квітня 2023 року (п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС);

визнати дії Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради щодо укладання договору № 1129396 та взяття плати за довідку (квитанція # (ID) 541329, яка надається безоплатно, протиправними (п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС);

стягнути з Комунального підприємства Харківське міське бюро технічної інвентаризації Харківської міської ради суму відшкодування, яка була б пропорційною рівню страждань, справедливу сатисфакцію матеріальної шкоди у сумі 1906,00 гривень, моральної шкоди еквівалент 5000 євро (станом на червень 2023 р. це становить 204750,00 гривень) за порушення особистих прав ОСОБА_1 на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями та діями (п. 6 ч. 2 ст. 245 КАС).

Позивачем до суду також подано заяву, в якій вона просила визнати правочин договір від 17.04.2023 р. № 1129396, укладений нею із юридичною особою КП БТІ, недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у зв`язку зі смертю чоловіка 14 квітня 2023 року звернулася до сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Нотаріусом зазначеної нотаріальної контори був зроблений запит № 597/02-14 від 14.04.2023 р. до суб`єкта господарювання, що проводили державну реєстрацію прав на нерухоме майно до 2013 року, щодо надання відомостей про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень станом до 2013 року на об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_1 . Заявник наголошує, що у разі, якщо інформація потрібна для оформлення спадщини, то вона надається спадкоємцям згідно з письмовим запитом нотаріуса і безоплатно. За отриману від Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради довідку про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна, інформація з паперових носіїв до 31.12.2012 р., № 1129396 заявник сплатив 620,00 грн та після оплати усвідомила, що відповідач, на думку заявника, зобов`язаний був надати вказану інформацію безкоштовно. Зазначає, що дії суб`єкта владних повноважень є протиправними та такими, що порушили права заявника, свободи та інтереси.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 року по справі № 520/16015/23 заяву про визнання недійсним договору від 17.04.2023р. № 1129396 між Комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" та гр. ОСОБА_3 - залишено без задоволення. Позов - залишено без задоволення.

Позивач не погодилася з рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік заявника - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , яке видане 30.11.2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 10619 від 02.11.2022 року /а.с. 19/.

До моменту відкриття спадщини ОСОБА_4 разом з заявником - ОСОБА_3 та сином - ОСОБА_5 належало право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 (далі за текстом - Квартира) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.10.2002 року Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, № 1-02-228728, запис у реєстровій книзі № П-1-41198 від 28.10.2002 року /а.с. 16/.

На підставі заяви позивача від 14.04.2023 р. про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 , Сьомою Харківською міською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 202/2023 /а.с. 21/.

Заявник 17.04.2023 р. подав до КП Харківське МБТІ звернення у формі заявки на замовлення за отриманням довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 станом до 01.01.2013 року та оформила замовлення № 1129396 (а.с. 11).

До замовлення ОСОБА_1 надала КП Харківське МБТІ також інформаційний запит нотаріуса - завідувача Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Галини Верещаки від 14.04.2023 № 597/02-14 з проханням надати заявнику інформацію про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень згідно інвентаризаційної справи на вказану квартиру станом до 01.01.2013 року /а.с. 10/.

Між заявником та КП Харківське МБТІ на виконання вказаного замовлення був укладений цивільно-правовий договір № 1129396 від 17.04.2023 року (далі за текстом - Договір) з надання послуг по виготовленню довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 станом до 01.01.2013 року. Ціна договору - 600 гривень 00 копійок, термін виконання - 10 робочих днів, дата готовності довідки - 02.05.2023 року /а.с. 12/.

Оплата замовлення згідно договору № 1129396 у сумі 600 гривень 00 копійок проведена ОСОБА_1 17.04.2023 року згідно квитанції № 541329 /а.с. 149/.

Відповідач 06.07.2023 року звернувся до уповноваженого суб`єкта державної реєстрації прав на території м. Харкова - Департаменту реєстрації Харківської міської ради із запитом № 3491/04-08/23 - чи наявні або відсутні у Державному реєстрі прав відомості про подання ОСОБА_3 та/або ОСОБА_5 відповідно до вимог статті 20 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень заяви разом з оригіналами документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, чи їх копіями, засвідченими державними органами, органами місцевого самоврядування на проведення реєстраційних дій після смерті ОСОБА_4 стосовно державної реєстрації речових прав на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , з моменту відкриття спадщини - 21 жовтня 2022 року та до теперішнього часу /а.с. 151-152/.

КП Харківське МБТІ 06.07.2023 року також звернулося до завідувача Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Галини Верещаки із аналогічним запитом № 3492/04-08/23 /а.с. 153-154/.

Згідно відповіді Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 06.07.2023 року № 1664/0/50-23 на вказаний запит відповідача проведеними пошуками інформації встановлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з 01.01.2013 року по теперішній час будь-які заяви щодо квартири АДРЕСА_1 не реєструвалися /а.с. 155/.

Згідно відповіді Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори від 11.07.2023 року № 600/02-14 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про подання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відповідно до вимог статті 20 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень заяви разом з оригіналами документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, чи їх копіями, засвідченими державними органами, органами місцевого самоврядування на проведення реєстраційних дій після смерті ОСОБА_4 стосовно державної реєстрації речових прав на квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_2 , відсутні /а.с. 156/.

01.05.2023 року КП Харківське МБТІ на виконання умов договору № 1129396 від 17.04.2023 року виготовило довідку про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 станом до 01.01.2013 року та 22.05.2023 року заявник отримав оригінал довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 станом до 01.01.2013 року згідно акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором № 1129396 від 17.04.2023 року, підписаного обома сторонами договору з поміткою ОСОБА_1 про безоплатність надання такої довідки на запит нотаріуса /а.с. 157-158, 150/.

Вважаючи, що у спірних правовідносинах КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради є суб`єктом владних повноважень, укладений між ним та ОСОБА_3 договір № 1129396 від 17 квітня 2023 року є адміністративним договором, а відтак, про невідповідність закону вчиненого Комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради волевиявлення з приводу укладення з заявником договору № 1129396 від 17.04.2023 р., взяття плати за видачу довідки та завдання цими діями суб`єкта владних повноважень матеріальної та моральної шкоди, ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із вказаними вище вимогами.

Залишаючи без задоволення заяву про визнання недійсним договору від 17.04.2023р. № 1129396 між Комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" та гр. ОСОБА_3 , суд першої інстанції зазначив, що укладений між заявником та відповідачем - Комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради договір від 17.04.2023 р. № 1129396 за жодною ознакою не підпадає під визначення адміністративного договору, а у дійсності є суто цивільним правочином.

Залишаючи позовні вимоги без задоволення, суд першої інстанції зазначив, що обраний заявником відповідач - Комунальне підприємство "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради не є суб`єктом владних повноважень ані за критерієм механізму утворення, ані за критерієм належності до суб`єктів державної реєстрації прав, ані за критерієм обсягу компетенції, ані за критерієм наявних організаційно-управлінських повноважень. Також зазначив, що наведені заявником аргументи стосовно власного поточного медичного стану та медичного стану члена родини - сина не знаходяться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із обставинами виконання відповідачем цивільних зобов`язань за договором як цивільним правочином.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Так, що стосується вимог позивача в частині визнання протиправним та скасування індивідуального акту Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради, а саме договору № 1129396 від 17 квітня 2023 року (п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС) та в частині визнання дій Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради щодо укладання договору № 1129396 та взяття плати за довідку (квитанція # (ID) 541329, яка надається безоплатно, протиправними (п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС), суд зазначає наступне.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги в цій частині позивач посилається на те, що КП «Харківське МБТІ» уклало з нею адміністративний Договір № 1129396 від 17.04.2023 року (а.с. 12). У вказаному Договорі зазначається: «Предмет договору: виконати роботи (надати послуги) з виготовлення: довідка про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів на квартиру за 10 робочих днів, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ».

Зазначає, що відповідно до п. 16, п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративний договір - спільний правовий акт суб`єктів владних повноважень або правовий акт за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно- правовій сфері і укладається на підставі закону: г) замість видання індивідуального акта: індивідуальний акт - акт суб`єкта владних повноважень, виданий в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Вказує, що згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про адміністративні послуги» до адміністративних послуг також прирівнюється надання органом виконавчої влади, іншим державним органом, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації витягів та виписок із реєстрів, довідок, копій, дублікатів документів та інші передбачені законом дії, у результаті яких суб`єкту звернення, а також об`єкту, що перебуває в його власності, володінні чи користуванні, надається або підтверджується певний юридичний статус та/або факт.

Також апелянт посилається на те, що положеннями ст. 5 зазначеного Закону встановлено, що виключно законами встановлюються повноваження щодо надання адміністративної послуги (п. 2, ч. 1); платність або безоплатність надання адміністративної послуги (п. 4, ч. 1).

Положеннями ст.ст. 6, 8 цього Закону встановлюється обов`язок у наданні всієї інформації про адміністративні послуги суб`єкту звернення (перелік документів для отримання послуги, платність або безоплатність, строки надання послуги, тощо). Стягнення за надання адміністративних послуг будь-яких додаткових, не передбачених законом платежів, забороняється (ч. 6 ст. 11).

Дії або бездіяльність посадових осіб, уповноважених відповідно до закону надавати адміністративні послуги, адміністраторів можуть бути оскаржені до суду. Посадові особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність.

Шкода заподіяна фізичним особам посадовими особами внаслідок їх неправомірних діянь, відшкодовується у встановленому законом порядку (ст. 19 вказаного Закону).

На підставі наведених вище норм вважає, що Договір № 1129396 "від 17.04.2023 року КП «Харківське МБТІ» уклало з нею щодо виготовлення довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна (на квартиру) за 10 робочих днів, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, як вказано в договорі, відповідач перевіряв відомості з відкритих інформаційних ресурсів, тобто з Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а тому вважає, що КП Б`ТІ надало адміністративну послугу - довідку із реєстру, згідно ч. 3 cт. 2 Закону України Про адміністративні послуги, а тому Договір № 1129396 від 17.04.2023''року є адміністративним договором, а КП БТІ є суб`єктом владних повноважень, який надає адміністративні послуги.

Позивач також зазначає, що КП Харківське МБТІ Харківської, міської ради, зобов`язано не пізніше трьох робочих днів з дня отримання відповідного запиту державного реєстратора, а саме нотаріуса Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори, безоплатно надати запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі. Натомість, в порушення п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону, відповідач КП БТІ уклав із позивачем Договір № 1129396 від 17.04.2023 року та взяв з неї плату за надання Довідки у розмірі 620.00 гривень. В той же час, ні укладання Договору, ні взяття плати за надання Довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна до 31.12.2012 року Законом не передбачено. Таким чином вважає, що адміністративний договір (індивідуальний акт) № 1129396 від 17.04.2023 року був укладений не на підставі Закону, а отже є протиправним і підлягає скасуванню (п. 16. п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Надаючи оцінку доводам апелянта в цій частині, колегія суддів зазначає, що Закон України «Про адміністративні послуги» визначає правові засади реалізації прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері надання адміністративних послуг.

Відповідно до п. 3 ст. 1 цього Закону, суб`єкт надання адміністративної послуги - орган виконавчої влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, державний реєстратор, суб`єкт державної реєстрації, уповноважені відповідно до закону надавати адміністративні послуги

Згідно з ч. 3 ст. 3 цього Закону, до адміністративних послуг також прирівнюється надання органом виконавчої влади, іншим державним органом, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації витягів та виписок із реєстрів, довідок, копій, дублікатів документів та інші передбачені законом дії, у результаті яких суб`єкту звернення, а також об`єкту, що перебуває в його власності, володінні чи користуванні, надається або підтверджується певний юридичний статус та/або факт.

Положеннями ч.ч. 1, 3, 4 Закон України «Про адміністративні послуги» визначено, що при наданні адміністративних послуг у випадках, передбачених законом, справляється плата (адміністративний збір). Надання адміністративних послуг у сфері соціального забезпечення громадян здійснюється на безоплатній основі. Розмір плати за надання адміністративної послуги (адміністративного збору) і порядок її справляння визначаються законом з урахуванням її соціального та економічного значення. Плата за надання адміністративної послуги (адміністративний збір) зараховується до державного або відповідного місцевого бюджету, крім випадків, встановлених законом.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до пунктів 2, 7 частини першої статті 4 КАС публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, за загальним правилом, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

У свою чергу, пункт 4 частини першої статті 19 КАС окремо визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів.

Пункт 16 частини першої статті 4 КАС формулює поняття адміністративного договору як спільного правового акта суб`єктів владних повноважень або правового акта за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має певне розмаїття форм, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону: а) для розмежування компетенції чи визначення порядку взаємодії між суб`єктами владних повноважень; б) для делегування публічно-владних управлінських функцій; в) для перерозподілу або об`єднання бюджетних коштів у випадках, визначених законом; г) замість видання індивідуального акта; ґ) для врегулювання питань надання адміністративних послуг.

Тобто, адміністративний договір, хоча й має форму договору, угоди тощо, проте за своєю правовою природою є правовим актом публічно-правового характеру, в якому взаємні права та обов`язки сторін визначаються не на підставі індивідуальної домовленості між сторонами, а на підставі, у першу чергу, закону; відповідно, розірвання такого договору здійснюється за наявності підстав, визначених законом та підстав, визначених договором, які не суперечать закону.

Таким чином, ознаками адміністративного договору є: а) одним з його учасників обов`язково є суб`єкт владних повноважень; б) його зміст складають права та обов`язки учасників у публічно-правовій сфері; в) укладається на підставі закону, тобто право суб`єкта владних повноважень укласти адміністративний договір має бути передбачене саме законом, а не підзаконними актами; г) реалізується, як правило, на нормах адміністративного права; ґ) викликає безпосереднє настання юридичних наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення правовідносин, прав і обов`язків його учасників у публічній сфері; д) його метою є задоволення публічних інтересів; е) він оформлює ті суспільні правовідносини, які входять до предмета адміністративного права.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 824/422/19-а, адміністративний договір тлумачать як систему взаємних зобов`язань між зазначеними в акті управління суб`єктами, формування й виконання яких має на меті виконання визначених державою завдань та реалізацію публічних (суспільних) інтересів. В адміністративному договорі інтегровано функції публічної адміністрації та сторін. Спірні питання, що виникають відносно укладання, виконання, припинення адміністративних договорів, вирішуються в адміністративному або судовому порядку.

Згідно висновків Верховного Суду, які викладені в постанові від 05.05.2022 по справі № 320/6514/18 (п. 74), адміністративний договір, хоча й має форму договору, угоди тощо, проте за своєю правовою природою є правовим актом публічно-правового характеру, в якому взаємні права та обов`язки сторін визначаються не на підставі індивідуальної домовленості між сторонами, а на підставі насамперед закону; відповідно, розірвання такого договору здійснюється за наявності підстав, визначених законом, і підстав, визначених договором, які не суперечать закону.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Судовим розглядом встановлено, що КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради створено органом місцевого самоврядування - Харківською міською радою з метою одержання прибутку, здійснює комерційну господарську діяльність, відповідно до Статуту.

Відповідно до п. 3.11 Статуту визначено, що підприємство є власником прибутків, отриманих при здійсненні господарської діяльності, власником результатів інтелектуальної праці колективу, а також зберігачем архівних справ (матеріалів).

Положеннями п. 3.3 Статуту визначено, що підприємство виконує роботи та надає послуги за цінами, які формуються ним самостійно, або на договірних засадах згідно з чинним законодавством України про ціни і ціноутворення, виходячи з умов, що склалися на ринку робіт, послуг, товарів.

Згідно з п. 4.1. Статуту КП «Харківське МБТІ» метою створення Підприємства є здійснення діяльності для задоволення потреб Харківської міської територіальної громади, юридичних та фізичних осіб по виконанню робіт (наданню послуг) із обліку, обстеження, технічної інвентаризації, об`єктів нерухомого майна, об`єктів благоустрою, обстеження інших архітектурних об`єктів, споруд, незалежно від форм власності, зокрема, але не виключно, розташованих на території міста Харкова, обліку, збереження, оновлення та використання інвентаризаційних, приватизаційних, реєстраційних, облікових справ, інших архівних матеріалів стосовно об`єктів нерухомого майна, об`єктів благоустрою, інших архітектурних об`єктів, споруд та прав на них, зокрема, але не виключно, розташованих на території міста Харкова, здійснення оціночної діяльності, аналіз, обстеження, дослідження руйнувань та пошкоджень об`єктів нерухомого майна, об`єктів благоустрою, інших архітектурних об`єктів, споруд, надання послуг у сфері земельних відносин, будівництва, містобудування та архітектури, виготовлення продукції, виконання інших робіт та надання послуг, з метою отримання прибутку.

Положеннями п.п. 4.1.1. Статуту визначено, що КП «Харківське МБТІ» є створювачем та володільцем облікових, інвентаризаційних, приватизаційних справ та матеріалів; реєстраційних справ, реєстрових книг, інших наявних реєстраційних та облікових матеріалів щодо об`єктів нерухомого майна та прав на них, зареєстрованих до 2013 року; облікових справ щодо об`єктів благоустрою, архітектурних об`єктів, споруд декоративного, допоміжного, торгового та іншого призначення.

Згідно з п. 4.2. Статуту одним з основних видів діяльності КП «Харківське МБТІ» є надання інформації та/або копій матеріалів, що знаходяться у володінні та на зберіганні у підприємства, у тому числі на договірних засадах.

З матеріалів справи судом встановлено, що 17.04.2023 р. КП «Харківське МБТІ» сформовано заяву від імені ОСОБА_1 про отримання послуги, а саме: довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна за 10 днів (код послуги 49-018). Вартість послуги 600,00 грн. Додатками до цієї заяви зазначено: документ, що посвідчує особу; довідка про РН облікової картки ПП; правовстановлюючий документ; запит; свідоцтво про смерть /а.с. 142-143/. У вказаній заяві також міститься зобов`язання з боку замовника послуги (позивача у справі) вчасно оплатити виконавцю повну вартість робіт та зазначена заява підписана ОСОБА_1 .

Також судом встановлено, що 17.04.2023 р. між КП «Харківське МБТІ» (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник) укладений договір № 1129396, за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується у відповідності до діючих нормативно-правових актів України та згідно умов цього договору виконати роботи (Надати послуги) з виготовлення: довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів на квартиру за 10 днів, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . /а.с. 147-148/ Положеннями пп. 2 п. 2 цього договору, зокрема, визначено, що замовник зобов`язується вчасно оплатити виконавцю вартість виконаних робіт (наданих послуг).

Відповідно до п. 3.2 п. 3 Договору, вартість виконання робіт (надання послуг) за цим договором складає 600,00 грн. Договір підписаний ОСОБА_1 .

Вартість виконаних робіт (наданих послуг) сплачена позивачем згідно квитанції # (ID) 541329 та склала 620,00 грн. (разом з комісією). /а.с. 149/

Також судом встановлено, що 22.05.2023 р. складено акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за Договором № 1129396 від 17.04.2023 р., який підписаний з боку виконавця. В свою чергу, в цьому акті ОСОБА_1 вказала, що відповідь на запит нотаріуса надається безоплатно, плата за довідку взята з неї незаконно. Зазначений акт позивачем не підписаний. /а.с. 150/

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, з урахуванням обставин, які судом встановлені з наявних в матеріалах справи доказів, колегія суддів вважає, що спір між сторонами виник у зв`язку з наступним.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік заявника - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , яке видане 30.11.2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 10619 від 02.11.2022 року /а.с. 19/. До моменту відкриття спадщини ОСОБА_4 разом з заявником - ОСОБА_3 та сином - ОСОБА_5 належало право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 (далі за текстом - Квартира) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.10.2002 року Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, № 1-02-228728, запис у реєстровій книзі № П-1-41198 від 28.10.2002 року /а.с. 16/.

З метою оформлення спадщини та подальшої реєстрації прав власності частки квартири, яка належала померлому, ОСОБА_1 14.04.2023 звернулася до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори та на підставі заяви позивача була заведена спадкова справа № 202/2023. /а.с. 21/

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону Україну «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі Закон № 1952-IV), у розумінні цього Закону заявником є, зокрема, спадкоємець або уповноважена ним особа - у разі подання документів для державної реєстрації прав, що належали спадкодавцеві.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 10 № 1952-IV державним реєстратором є нотаріус.

З матеріалів справи судом встановлено, що після звернення заявника до нотаріуса, останнім, зокрема, був сформований запит № 597/02-14 від 14.04.2023 р. адресований компетентним органам, а саме суб`єктам господарювання, що проводили державну реєстрацію прав на нерухому майно до 2013 року, з питання надання відомостей про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень станом до 2013 року. /а.с. 144/

За змістом цього запиту нотаріуса, необхідністю його складення вказано: для проведення державної реєстрації майнових прав у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У запиті також міститься посилання на приписи п. 3 ч. 3 ст. 10 № 1952-IV.

У цьому запиті нотаріус (з посиланням на відповідні норми законодавства) просив надати інформацію про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, згідно інвентаризаційної справи об`єкту нерухомого майна, станом до 01 січня 2013 р., на наступний об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_1 .

У цьому запиті також вказано, що нотаріус просить запитувану інформацію надати спадкоємцю ОСОБА_1 . Також у запиті вказано, що відомості необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину по спадковій справі № 202/2023 після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 № 1952-IV під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані не пізніше трьох робочих днів з дня отримання відповідного запиту державного реєстратора безоплатно надати запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі. Особи, винні у порушенні строку надання інформації на запит державного реєстратора, несуть адміністративну відповідальність.

Колегія суддів зазначає, що зміст запиту № 597/02-14 від 14.04.2023 р. свідчить про те, що його складено нотаріусом саме на підставі п. 3 ч. 3 ст. 10 № 1952-IV, про що прямо зазначено в цьому запиті та цей запит адресований саме КП «Харківське МБТІ», як органу, який до 2013 року проводив державну реєстрацію прав на нерухому майно, оскільки, як зазначалося вище, положеннями п.п. 4.1.1. Статуту визначено, що КП «Харківське МБТІ» є створювачем та володільцем облікових, інвентаризаційних, приватизаційних справ та матеріалів; реєстраційних справ, реєстрових книг, інших наявних реєстраційних та облікових матеріалів щодо об`єктів нерухомого майна та прав на них, зареєстрованих до 2013 року; облікових справ щодо об`єктів благоустрою, архітектурних об`єктів, споруд декоративного, допоміжного, торгового та іншого призначення.

Разом з тим, вказаний вище запит не був скерований до КП «Харківського МБТІ» безпосередньо самим державним реєстратором (нотаріусом), а переданий Мисковець З.В. для його подальшого надання до компетентного органу, що і було зроблено позивачем у справі. При цьому, суд вважає, що спосіб отримання такого запиту, сам по собі не змінює його суті.

В свою чергу, після отримання такого запиту та маючи об`єктивну можливість ознайомитися з його змістом та підставами формування, відповідачем запропоновано ОСОБА_1 подати заяву (замовлення) про отримання послуги, а саме оформлення довідки на наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна за днів, на підставі якої в подальшому був складений договір № 1129396 від 17.04.2023 р. та на підставі якого ОСОБА_1 здійснено сплату коштів у розмірі 620,00 грн. (разом з комісією) за надання такої послуги (хоча зміст квитанції свідчить про те, що призначенням платежу вказано: «Оплата за тех. Інвентаризацію (вторинна зі змінами) зг. замовлення № 1129693 від 17.04.2023, код послуги № , ОСОБА_1 , в т.ч. ПДВ), що на думку суду суперечить приписам абз 2 п. 3 ч. 3 ст. 10 № 1952-IV, якої прямо передбачено, що органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані не пізніше трьох робочих днів з дня отримання відповідного запиту державного реєстратора безоплатно надати запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі.

Тобто, на відповідача, як особу яка до 2013 року відповідно до законодавства проводила оформлення та/або реєстрацію прав щодо об`єктів нерухомого майна (тобто виконувала владно-управлінську функцію на виконання делегованих повноважень), після отримання запиту нотаріуса, був покладений обов`язок щодо безоплатного надання запитуваної інформації протягом трьох робочих днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 № 1952-IV, інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених цим Законом.

В межах спірних правовідносин судом встановлено, що відповідач, незважаючи на надання заявником запиту нотаріуса від 14.04.2023 р., який сам по собі породжує у відповідача обов`язок щодо надання інформації, яка зазначена в ньому на безоплатній основі у відповідності до абз 2 п. 3 ч. 3 ст. 10 № 1952-IV, фактично запропонував ОСОБА_1 особисто (від власного імені) подати заяву та укласти відповідний договір щодо надання послуг (надання довідки (інформації) наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна), але вже на платній основі, що в межах цих правовідносин суперечить вимогам абз 2 п. 3 ч. 3 ст. 10 № 1952-IV.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Колегія суддів зазначає, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається. Також суд зазначає, що визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд також враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про адміністративні послуги» до адміністративних послуг також прирівнюється надання органом виконавчої влади, іншим державним органом, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації витягів та виписок із реєстрів, довідок, копій, дублікатів документів та інші передбачені законом дії, у результаті яких суб`єкту звернення, а також об`єкту, що перебуває в його власності, володінні чи користуванні, надається або підтверджується певний юридичний статус та/або факт.

Аналіз наведеної вище норми свідчить про те, що до адміністративних послуг прирівнюється надання суб`єктом державної реєстрації, зокрема, довідок, якими підтверджується певний юридичний статус та/або факт.

В межах спірних правовідносин таким документом є довідка про наявність або відсутність інформації про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, згідно інвентаризаційної справи об`єкту нерухомого майна, станом до 01 січня 2013 р., на об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_1 . При цьому, така довідка мала бути надана відповідачем (як особою, яка до 2013 року відповідно до законодавства проводила оформлення та/або реєстрацію прав щодо об`єктів нерухомого майна (тобто виконувала владно-управлінську функцію на виконання делегованих повноважень)) саме на запит нотаріуса та на безоплатній основі, а процедура надання такої довідки, згідно наведених вище норм законодавства, не передбачає додаткового укладення будь-яких правочинів, як з нотаріусом, так і з особою, яка такий запит безпосередньо передала (не від свого імені) до компетентного органу, яким в межах спірних правовідносин є відповідач у справі. При цьому, жодних правових підстав або обов`язку для подання ОСОБА_1 окремої заяви про отримання послуги та укладення відповідного договору, в межах цих правовідносин, не існувало.

Крім того, дослідивши зміст наявної в матеріалах справи довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна, яка видана КП «Харківське МБТІ», судом встановлено, що заявником вказано: ОСОБА_1 , а підставою її формування зазначено: Запит № 597/02-14 від 14.04.2023 р. Сьомої Харківської нотаріальної контори. /а.с. 157-158/

Тобто, зміст цієї довідки прямо свідчить про те, що вона сформована не на виконання умов договору № 1129396 від 17.04.2023.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що спонукаючи ОСОБА_1 до укладення договору про надання послуг (окреме укладення якого вимогами законодавства не передбачено), відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв не у порядку та не у спосіб, передбачений законодавством, а тому укладений між сторонами договір є таким, що порушує публічний порядок (є нікчемним) і до нього мають бути застосовані наслідки, визначені ст. ст. 215, 228 ЦК України.

Колегія суддів також зазначає, що положеннями ст. 5 Закону України «Про адміністративні послуги» встановлено, що виключно законами встановлюються повноваження щодо надання адміністративної послуги (п. 2, ч. 1); платність або безоплатність надання адміністративної послуги (п. 4, ч. 1).

Положеннями ст.ст. 6, 8 цього Закону встановлюється обов`язок у наданні всієї інформації про адміністративні послуги суб`єкту звернення (перелік документів для отримання послуги, платність або безоплатність, строки надання послуги, тощо). Стягнення за надання адміністративних послуг будь-яких додаткових, не передбачених законом платежів, забороняється (ч. 6 ст. 11).

Дії або бездіяльність посадових осіб, уповноважених відповідно до закону надавати адміністративні послуги, адміністраторів можуть бути оскаржені до суду. Посадові особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність.

Шкода заподіяна фізичним особам посадовими особами внаслідок їх неправомірних діянь, відшкодовується у встановленому законом порядку (ст. 19 вказаного Закону).

Відповідно до п. 1 Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2019 р. № 599), цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) про зареєстровані речові права, обтяження речових прав та про осіб, що отримували інформацію з Державного реєстру прав (далі - користувачі інформації), права та обов`язки суб`єктів, що є учасниками зазначеної процедури. Дія цього Порядку не поширюється на надання витягу з Державного реєстру прав під час проведення реєстраційних дій відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та отримання інформації з Державного реєстру прав відповідно до Порядку доступу до Державного реєстру прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127.

Згідно з п. 7 цього Порядку за надання інформації з Державного реєстру прав, у випадках, передбачених законом, справляється адміністративний збір.

Аналіз наведених вище норм у їх сукупності свідчить про те, що отримання інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно є оплатним, за виключенням випадків, які прямо передбачені законом.

В межах спірних правовідносин судом встановлено, що фактично довідка про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна, яка видана КП «Харківське МБТІ», видана на підставі запиту № 597/02-14 від 14.04.2023 р. Сьомої Харківської нотаріальної контори, а тому, з урахуванням приписів абз. 2 п. 3 ч. 3 ст. 10 № 1952-IV повинна була бути надана відповідачем безоплатно.

Колегія суддів зазначає, що статтею 13 Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод. (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Водночас під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Окрім цього, адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин і задоволеними в адміністративному судочинстві можуть бути лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище і захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет і підстави позову), характер порушеного права позивача і можливість його захисту в обраний ним спосіб, зокрема, встановити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У свою чергу, відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позову.

За приписами ч .ч. 2, 3 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Отже, за змістом цих норм, саме позивач, звертаючись до суду, має право обрати відповідний спосіб захисту прав, свобод або законного інтересу, які він вважає порушеними.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому, порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд також зазначає, що за змістом п. 9 ч. 5 ст. 160 КАС України, у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваними діями, рішеннями чи бездіяльністю прав, свобод або інтересів позивача.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цими діями, рішеннями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Також, відповідно до висновку, що сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 802/2474/17, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 802/2474/17).

В межах спірних правовідносин суд вважає, що мало місце порушення прав позивача на отримання інформації (довідки) про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна) безоплатно, яке було допущене відповідачем, як особою яка до 2013 року відповідно до законодавства проводила оформлення та/або реєстрацію прав щодо об`єктів нерухомого майна (тобто виконувала владно-управлінську функцію на виконання делегованих повноважень) без врахуванням імперативних приписів абз. 2 п. 3 ч. 3 ст. 10 № 1952-IV та зазначене порушення призвело до безпідставного понесення позивачем грошових витрат в сумі 620,00 грн. (разом з комісією банківської установи) щодо отримання інформації (надання послуги з отримання інформації), за яку чинним законодавством України не передбачено сплату будь-яких коштів (збору, адміністративного збору, тощо), а така інформації мала бути надана заявнику ( ОСОБА_1 ) на підставі запиту нотаріуса № 597/02-14 від 14.04.2023 р. на без оплатній основі.

На підставі наведених вище обставин, колегія суддів дійшла до висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправними дій Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради щодо виготовлення довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна та надання її ОСОБА_1 на платній основі, у розмірі 600,00 грн.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з Комунального підприємства Харківське міське бюро технічної інвентаризації Харківської міської ради суми відшкодування, яка була б пропорційною рівню страждань, а саме справедливої сатисфакції матеріальної шкоди у сумі 1906,00 гривень та моральної шкоди еквівалент 5000 євро (станом на червень 2023 р. це становить 204750,00 гривень) за порушення особистих прав ОСОБА_1 на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями та діями, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно банківської квитанції ТОВ «Свіфт Гарант» # (ID) 541329 від 17.04.2023 р. ОСОБА_1 сплачено на рахунок КП «Харківське МБТІ» кошти у розмірі 600,00 грн., комісія 20,00 грн.

З урахуванням встановлених у цій справі обставин, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в цій частині шляхом стягнення з КП «Харківське МБТІ» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 620,00 грн., в якості матеріальної шкоди. В іншій частині вимоги про стягнення матеріальної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки понесення їх позивачем у більшому розмірі не доведено.

Що стосується моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Так, ч. 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Крім того, ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Однак, позивачем таких доказів суду не надано.

Виходячи з доводів скаржника, колегія суддів вважає їх недостатніми та позивачем не доведено наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Такі висновки суду першої та апеляційної інстанції відповідають позиції Верховного Суду з питань стягнення моральної шкоди, що знайшло своє відображення у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 07 лютого 2023 року по справі № 823/2108/18.

За таких підстав, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного вище, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 року по справі № 520/16015/23 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради щодо виготовлення довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна та надання її ОСОБА_1 на платній основі, у розмірі 600,00 грн.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) кошти в сумі 620,00 грн. (шістсот двадцять гривень) 00 коп., в якості відшкодування матеріальної шкоди.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов