Справа № 420/31085/24
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

04 жовтня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Івано- Франківській області від 19.08.2024 року № 98 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити та виплатити пенсію ОСОБА_1 зарахувавши до страхового стажу період з 08.09.1988 року по 02.01.1989 року, з 01.01.1990 року по 27.01.1990 року, з 01.02.1990 року по 10.08.1992 року, з 04.01.1993 року по 20.04.1996 року, з дати подання заяви про призначення пенсії, а саме з 10.08.2024 року.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 09.10.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст. 262 КАС України; витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача, що стосуються предмету та підстав позову.

В обґрунтування вимог позову зазначено, що 10.08.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подав заяву про призначення пенсії за віком через вебпортал ПФУ, прикріпивши копію трудової книжки від 01.10.1984 р. серії НОМЕР_1 , паспорт, РНОКПП, архівну довідку від 07.05.2024 №2677/06-21 про підтвердження стажу, лист від 19.06.2024 р. №1571-Р-11.1-21 Департаменту архівної справи та діловодства ОМР. Рішенням від 19 серпня 2024 року №98, виданим Головним управлінням ПФУ в Івано-Франківській області, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки відповідачем не зараховано до страхового стажу період роботи: з 08.09.1988 по 02.01.1989 так як запис про звільнення не засвідчено печаткою підприємства, чим порушено п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організація, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.6.1974 №162; з 01.01.1990 по 27.01.1990, оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті, чим порушено п.2.14 Інструкції; з 01.02.1990 по 10.08.1992, так як дата прийняття та дата наказу про прийняття містить виправлення; з 04.01.1993 по 20.04.1996, оскільки відсутня підстава звільнення, чим порушено п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58. Проте у позивача наявний запис під №11, №12, №13, №14, №15 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 про період роботи в Комітеті молодіжних формувань «Орбита» Приморського району м. Одеси. Всі переводи відбувались в межах одного підприємства. Ці записи в трудовій книжці, скріплені підписом старшого інспектора по кадрам, зокрема запис №15 скріплений підписом голови комітету і печаткою підприємства. Також період роботи підтверджуються довідкою №39 від 28.04.1989 року виданою Комітетом молодіжних формувань «Орбіта» Приморського району м. Одеси. Крім того, позивачем було додано до заяви про призначення пенсії архівну довідку від 07.05.2024 № 2677/06-21, яка свідчить про те, що ОСОБА_1 прийнятий на посаду інструктора з шефської роботи Центру «Комітет молодіжних формувань «Орбита» Приморського райкому ЛКСМ України м. Одеси і звільнений з посади за власним бажанням. Після звільнення з Кооперативу «Ентузіаст» по переведенню в кооператив «Строитель», 01.01.1990 року позивач прийнятий столяром 2 розряду та звільнений за власним бажанням 27.01.1990, що підтверджується записами №20, №21 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 . Вказані записи скріплені підписом старшого інспектора та печаткою підприємства. 01.02.1990 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду інструктора до організації «Трудові резерви» Одеської обласної ради та 10.08.1992 року, звільнений за власним бажанням, що підтверджується записами під №22 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , які скріплені підписом в.о. голови підприємства та печаткою підприємства. 04.01.1993 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду менеджера до Благодійного фонду соціальної допомоги та захисту «МИ З ВАМИ» та звільнений за власним бажанням 20.04.1996 року, що підтверджується записом №27 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , які скріплені підписом інспектора та печаткою підприємства. Спірні записи в трудовій книжці серії НОМЕР_1 під №11-15 (робота в межах одного підприємства Комітет молодіжних формувань «Орбита» Приморського району м. Одеси) засвідчені підписами інспектора кадрів та деякі засвідчені підписом керівника підприємства. Записи під №20, 21, 22, 27 так само засвідчені уповноважених осіб та печаткою підприємства. Позивач вважає, що його трудовою книжкою повністю підтверджується робота у спірні періоди, а рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області є протиправним та порушує його право на пенсію, що змусило звернутися до суду за захистом.

30.10.2024 року ГУПФ України в Івано-Франківській області подало суду відзив на позовну заяву, у якому просило відмовити у задоволенні позову та зазначило, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 19.08.2024 року № 98. Підставою для винесення рішення про відмову в призначенні пенсії за віком слугувало те, що в заявника відсутній необхідний страховий стаж. Згідно поданих документів страховий стаж позивача становить 27 років11- місяців 17 днів, яких недостатньо для призначення пенсії. Необхідний трудовий стаж, згідно статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у 2024 році право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 31 рік , а у 2027 році будуть мати у віці 63 років - за наявності страхового стажу від 24 років. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано: всі періоди роботи у зв`язку з невідповідністю прізвища паспортним даним також проведені виправлення не завірені відповідно до Інструкції № 162; з 08.09.1988 по 02.01.1989 оскільки запис про звільнення не засвідчений печаткою підприємства; з 01.01.1990 по 17.01.1990, оскільки у записі про прийняттю на роботу відсутня назва підприємства; з 04.01.1993 по 20.04.1996, оскільки відсутня підстава звільнення. У зв`язку із цим, записи наданої трудової книжки не підтверджують трудовий стаж позивача та не можуть враховуватись при зверненні за призначення пенсії за віком. Враховуючи викладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 19.08.2024 року № 98 про відмову ОСОБА_2 в призначенні пенсії за віком прийнято згідно норм чинного законодавства, а позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Розглянувши наявні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи встановлено, що 10.08.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через ВЕБ-портал Пенсійного фонду України в порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" звернувся з заявою за призначенням/перерахунком пенсії за віком та доданими документами.

Розглянувши заяву позивача від 10.08.2024 року та надані документи, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення №98 від 19.08.2024 року, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного стажу (а.с.6).

В рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 27 років 11 місяців 17 днів.

Відповідно до п.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у 2024 році право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 31 років, а у 2027 році будуть мати відповідно до п. 2 цієї ж статті, - у віці 63 роки за наявності страхового стажу від 24 років. Відповідно до статті 24 Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даним, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. За результатом розгляду документів, доданих до заяви, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.10.1984 до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 08.09.1988 по 02.01.1989 так як запис про звільнення не засвідчено печаткою підприємства, чим порушено п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організація, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.6.1974 №162; з 01.01.1990 по 27.01.1990 оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті, чим порушено п.2.14 Інструкції; з 01.02.1990 по 10.08.1992 так як дата прийняття та дата наказу про прийняття містить виправлення; з 04.01.1993 по 20.04.1996, оскільки відсутня підстава звільнення, чим порушено п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58.

На думку позивача, незарахування в трудовий стаж періодів роботи: з 08.09.1988 по 02.01.1989, з 01.01.1990 по 27.01.1990, з 01.02.1990 по 10.08.1992, з 04.01.1993 по 20.04.1996 відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.10.1984 є протиправним, та таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення за віком, оскільки відомості про його роботу у спірні періоди наявні у трудовій книжці.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Згідно із частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).

Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктами 17-18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Згідно п. 23 Порядку № 637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження стажу роботи приймаються лише ті відомості про період роботи, що внесені до довідки на підставі документів, або відповідно до вимог цього Порядку.

При цьому, положення приписів Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Разом з тим, саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 у справі № 242/2536/16-а, від 27.02.2020 у справі № 577/2688/17, від 31.03.2020 у справі № 446/656/17, від 21.05.2020 у справі № 550/927/17, від 25.02.2021 у справі № 683/3705/16-а.

Судом встановлено, що в копії трудової книжки ОСОБА_1 від 01.10.1984 року серії НОМЕР_1 , містяться відомості про працю у спірні періоди:

- з 08.09.1988 по 02.01.1989 прийняти на посаду інструктора з шефської роботи Центру «Комітет молодіжних формувань «Орбита» Приморського райкому ЛКСМ України м. Одеси і звільнений з посади за власним бажанням. Вищеописане підтверджується також записами в трудовій книжці під № НОМЕР_2 . Ці записи в трудовій книжці, скріплені підписом старшого інспектора по кадрам, зокрема запис №15 скріплений підписом голови комітету і печаткою підприємства, та сама трудова книжка серії НОМЕР_1 є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу. Також період роботи підтверджується довідкою №39 від 28.04.1989 року виданою Комітетом молодіжних формувань «Орбіта» Приморського району м. Одеси (а.с11);

- з 01.01.1990 прийнятий столяром 2 розряду та звільнений за власним бажанням 27.01.1990, що підтверджується записами №20, №21 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 . Вказані записи скріплені підписом старшого інспектора та печаткою підприємства;

- з 01.02.1990 прийнятий на посаду інструктора до організації «Трудові резерви» Одеської обласної ради та 10.08.1992 року, звільнений за власним бажанням, що підтверджується записами під №22 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , які скріплені підписом в.о. голови підприємства та печаткою підприємства.

- з 04.01.1993 прийнятий на посаду менеджера до Благодійного фонду соціальної допомоги та захисту «МИ З ВАМИ» та звільнений за власним бажанням 20.04.1996 року, що підтверджується записом № 27 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , які скріплені підписом інспектора та печаткою підприємства.

Відповідачем не зараховано до страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки у зв`язку з тим, що записи:

- з 08.09.1988 по 02.01.1989 - так як запис про звільнення не засвідчено печаткою підприємства, чим порушено п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організація, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.6.1974 №162;

- з 01.01.1990 по 27.01.1990, оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті, чим порушено п.2.14 Інструкції;

- з 01.02.1990 по 10.08.1992, так як дата прийняття та дата наказу про прийняття містить виправлення;

- з 04.01.1993 по 20.04.1996, оскільки відсутня підстава звільнення, чим порушено п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58.

З цього приводу суд зазначає, що на час первинного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 № 162.

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірного періоду роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 Постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати відсутнім страховий стаж позивача за спірний період.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року по справі № 687/975/17.

З оскаржуваного рішення від 19.08.2024 року №98 вбачається, що підставою для відмови в призначенні пенсії за віком стало те, що страховий стаж складає 27 років 11 місяців 17 днів. За доданими документами не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки (серії НОМЕР_1 ): 08.09.1988 по 02.01.1989 - так як запис про звільнення не засвідчено печаткою підприємства; з 01.01.1990 по 27.01.1990, оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті; з 01.02.1990 по 10.08.1992, так як дата прийняття та дата наказу про прийняття містить виправлення; з 04.01.1993 по 20.04.1996, оскільки відсутня підстава звільнення.

В той же час, як вбачається, з матеріалів справи, звертаючись до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надав трудову книжку серії НОМЕР_1 (а.с.7-10).

Таким чином, трудова книжка, яка надавалась відповідачу із заявою про призначення пенсії, містила необхідні відомості для врахування страхового стажу позивача.

Верховний Суд в постанові від 24 травня 2018 року по справі № 490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

При цьому, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Верховний Суд в постанові від 11 травня 2022 року по справі № 120/1089/19-а зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах, за внесення яких вона не була відповідальна. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період роботи, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу. Зазначене дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Згідно ст. 101 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі.

Відповідно до ст. 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку.

Отже, незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів страхового стажу з 08.09.1988 по 02.01.1989, з 01.01.1990 по 27.01.1990, з 01.02.1990 по 10.08.1992, з 04.01.1993 по 20.04.1996 відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 01.10.1984 року, є протиправним.

Суд також враховує, що відповідачем не було надано доказів на спростовування відомостей, які відображені у трудовій книжці позивача, де міститься інформація про періоди його роботи, а також вжиття заходів для з`ясування їх достовірності.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Веуеіег v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (ОпегуэЫэг v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, и. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal V. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і Тошкуце та інші проти Румуни (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15) суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем законність оскаржуваного рішення не доведена, а його доводи суд відхиляє з вищенаведених мотивів.

Враховуючи вищевикладене, межі заявлених позовних вимог, а також те, що суд не убачає підстав для виходу за ці межі, позов підлягає задоволенню повністю.

Позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову у сумі 1211,20грн., ці витрати суд покладає на відповідача згідно ч.1 ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260-262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Івано- Франківській області від 19.08.2024 року № 98 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити та виплатити пенсію ОСОБА_1 , зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 08.09.1988 року по 02.01.1989 року, з 01.01.1990 року по 27.01.1990 року, з 01.02.1990 року по 10.08.1992 року, з 04.01.1993 року по 20.04.1996 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.10.1984 року, з дати подання заяви про призначення пенсії, а саме з 10.08.2024 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211(одна тисяча двісті одинадцять)грн. 20коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст.293, 295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (; адреса: вул. Січових стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя М.М. Аракелян