Справа № 480/249/25
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
04 лютого 2025 року Справа № 480/249/25
Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Шевченко І.Г., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду 10.01.2025 (дата, вказана на поштовому конверті) звернувся ОСОБА_1 через представника з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення службового розслідування за фактом отримання травми 28.05.2022 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
2) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у частині не складання та невидачі ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), оформленої згідно з додатком № 5 до наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України",
3) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести службове розслідування за фактом отримання травми 28.05.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
4) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 28.05.2022 року, оформлену згідно з додатком -V 5 до наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України".
Ухвалою від 20.01.2025 позовну заяву було залишено без руху з наданням 10-денного строку позивачу для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії такої ухвали. Зокрема, позивача було зобов`язано надати суду 1) заяву із зазначенням у ній вірного РНОКПП позивача, 2) заяву про поновлення строку на звернення з позовом до суду із зазначенням в ній інших підстав для поновлення строку з наданням доказів на підтвердження обставин, вказаних у такій заяві.
Представнику позивача як особі, що подала позовну заяву до суду, на виконання вимог ч.6 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалу суду від 20.01.2025 про залишення позовної заяви без руху було направлено через систему Електронний суд та вручено їй 20.01.2025. Тобто, з урахуванням ч.1 ст.120 Кодексу адміністративного судочинства України, представник позивача у строк до 30.01.2025 включно мала право усунути зазначені в ухвалі суду від 20.01.2025, недоліки.
У порядку усунення недоліків позовної заяви 31.01.2025 від представника позивача до суду надійшла заява із зазначенням в ній РНОКПП позивача та клопотання про поновлення строку звернення до суду, вмотивоване наступним:
1) військовослужбовці володіють особливим правовим статусом, що регламентує не тільки їхні права та обов`язки, але й специфіку правового регулювання їхньої діяльності, яка передбачає як вимоги до виконання їх службових обов`язків, так і відповідальність держави перед ними. ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій та встановлену III групу інвалідності, що є наслідком проходження ним військової служби. Його особливий статус набуває значення не лише для забезпечення належного медичного обслуговування і реабілітації, але й для визнання та захисту прав, пов`язаних із травмами, отриманими під час виконання військових обов`язків, що передбачає особливий підхід до його прав, адже вони виникають у контексті служби та бойових дій, де він ризикував своїм життям заради захисту держави,
2) ОСОБА_1 є колишнім військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та на момент виникнення спірних правовідносин він перебував на лікуванні в медичному закладі через тяжкі травми, отримані під час виконання своїх обов`язків, (виписка з лікарні додається). Позивач, починаючи з 2022 року по 2024 рік, перебував у лавах Збройних сил України, мужньо і самовіддано виконуючи свої обов`язки військової служби. Протягом цього періоду позивач перебував у складних та небезпечних умовах, безпосередньо виконуючи військові завдання, включаючи перебування на передовій та в окопах. У таких умовах позивач фактично не мав можливості звернутися до суду або забезпечити регулярний доступ до необхідних документів та зв`язок з адвокатом. Його діяльність вимагала повної віддачі та участі, що не дозволяло відволікатися на інші справи, зокрема юридичні. Таким чином, пропуск строку для звернення до суду був обумовлений об`єктивними обставинами, які знаходились поза контролем позивача,
3) пропуск строку для звернення до суду є результатом тривалої бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не видачі довідки про обставини травми та не проведення службового розслідування, що, в свою чергу, стало підставою для подання цього позову. Позивач, неодноразово звертався до Військової частини з вимогою видати довідку та ініціювати службове розслідування, однак ці запити залишалися без належного реагування з боку відповідача. Відсутність будь-якої реакції з боку Військової частини, незважаючи на вжиті заходи з боку позивача, призвела до того, що позивач не зміг отримати необхідні документи та зібрати необхідні матеріали для подачі позову вчасно.
Оцінюючи доводи поданої представником позивача заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
При цьому, відповідно до ч.6 ст.161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Із змісту наведених норм слідує, що суд, який вирішує публічно-правовий спір, повинен перевірити коли дізнався позивач про порушення своїх прав чи повинен був дізнатися, чи не пропущено позивачем встановлений строк звернення до суду, якщо так, то чи є в матеріалах позову докази поважності причин його пропуску.
Представником позивача не заперечується, що у спорах, пов`язаних з прийняттям на публічну службу, її проходженням, звільненням з публічної служби, згідно ч.5 ст.122 КАС України встановлюється місячний строк.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем оскаржується бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення службового розслідування за фактом отримання позивачем 28.05.2022 травми та не складання довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), оформленої згідно з додатком № 5 до наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, тобто правовідносини, пов`язані із проходженням публічної служби.
Таким чином, позивач з цим позовом мав звернутися до суду протягом місяця з дня, коли дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Травму позивач отримав 28.05.2022, при цьому з позовом позивач звернувся лише 10.01.2025, тобто більше ніж через два роки після цієї події.
Суд звертає уваги, що питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.
Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

До того ж, Верховний Суд зазначав (від 12.09.2019 у справі № 160/1383/19, від 31.03.2021 у справі № 640/2371/20, 10 лютого 2023 року, у справі №461/10111/21, від 10 лютого 2023 року у справі № 640/20580/20), що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом".

Також Верховним Судом неодноразово, зокрема у постановах від 11 липня 2019 року у справі №0940/1181/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 823/1915/18, від 22 січня 2020 року у справі №826/4464/17, від 16 липня 2020 року у справі №487/3042/16-а, від 13 грудня 2021 року у справі № 473/3711/16-а, була висловлена позиція, згідно з якою вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 17 лютого 2021 року у справі №440/7046/18 дійшов висновку, що вчинення протягом цього часу одних дій і не вчинення інших ставить під сумнів наявність таких труднощів та об`єктивну неспроможність реалізації особою тих чи інших прав і виключає можливість врахування таких обставин як поважних під час вирішення питання дотримання строку звернення до суду.

Представник позивача як на одну з причин пропуску строку звернення до суду посилається на тривале лікування позивача у період 2022-2024 років, що унеможливило звернення позивача до суду у встановлений законом строк. Також представник позивача посилається на особливий статус ОСОБА_1 як військовослужбовця, що набуває значення не лише для забезпечення належного медичного обслуговування і реабілітації, але й для визнання та захисту прав, пов`язаних із травмами, отриманими під час виконання військових обов`язків, що передбачає особливий підхід до його прав. Додатково посилається на тривалу бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не видачі довідки про обставини травми та не проведення службового розслідування, в той час як позивач неодноразово звертався до Військової частини з вимогою видати довідку та ініціювати службове розслідування, однак ці запити залишалися без належного реагування з боку відповідача.

При цьому, суд звертає уваги, що введення воєнного стану та несення військової служби військовослужбовцями, безумовно, є поважною причиною пропуску процесуального строку, оскільки впливає на життєдіяльність в державі в цілому.

Втім, Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 вказує, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Сам факт запровадження воєнного стану в Україні та несення військової служби військовослужбовцями, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Між пропуском процесуального строку і введенням воєнного стану повинен бути безпосередній, прямий, причинний зв`язок та поновлення строку на подання позовної заяви до суду у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку, щодо того, яким саме чином запроваджені обмеження перешкоджали своєчасно звернутися з позовом до суду.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеними у постановах від 22 вересня 2022 року у справі №140/13772/21, від 09 лютого 2023 року у справі №240/44132/21.

Так, у цій справі представник позивача надає суду копії доказів, з яких вбачається, що позивач лікувався з 20.09.2022 по 20.10.2022 у КНП "Менська міська лікарня" згідно перевідного епікризу, з 13.11.2022 по 24.11.2022 в терапевтичному відділенні ВЧ НОМЕР_2 згідно виписного епікризу, з 24.11.2022 по 21.12.2022 в КНП "Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги Запорізької обласної ради" згідно виписного епікризу, з 05.01.2023 по 13.01.2023 в КНП "Обласна інфекційна клінічна лікарня" Запорізької обласної ради згідно виписного епікризу з історії хвороби №134, звертався до терапевта згідно довідки від 03.03.2023 та до лора. Також було надано копію виписку з медичної картки стаціонарного хворого, відповідно до якої позивач перебував на лікуванні у період з 02.12.2024 по 03.01.2025.

Крім того, доказами, доданих до позову, пітверджується, що позивач є військовослужбовцем, та зокрема, у період з 17.05.202 проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , згідно із наказом від 09.08.2022 №204 увільнений від займаної посади та зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Тобто вказані доводи, та надані докази, з урахування отримання позивачем травми 28.05.2022, та наявність у позивача статусу військовослужбовця заслуговують на увагу та свідчать про наявність обґрунтованих перешкод для вчинення дій позивачем щодо звернення з цим позовом, та розцінюються судом як поважні причини неможливості звернення позивачем з цим позовом до суду, зокрема, у період до березня 2023р.

Поряд з цим, суд зауважує, що 22.03.2023 позивачем було укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом АО "Лекс Компас" Семенчук Юлією Миколаївною.

Також судом з наявних матеріалів позовної заяви встановлено, що позивач самостійно та неодноразово через представника звертався до керівництва Військової частини НОМЕР_2 із рапортми/заявами/запитами щодо видачі довідки про обставини отриманої позивачем 28.05.2022 травми. Зокрема, в матеріалах позовної заяви наявні рапорт позивача до командира Військової частини НОМЕР_2 від 06.03.2023 та відповідь на нього листом від 22.03.2023, адвокатські запити представника позивача ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_2 стосовно отримання документів про проходження позивачем військової служби (серед яких адвокат запитувала і довідку про обставини травми (поранення, контузії), отриманої під час виконання обов`язку військової служби в бою в районі населених пунктів Покровське, Бахмут Донецької області 28.05.2022) від 04.04.2023 №04-1/04/2023, від 07.06.2023 №02-07/06/2023, від 15.08.2023 №15/08/2023 та відповідь Військової частини НОМЕР_2 на запит 15.08.2023 - листом від 07.09.2023 №1791. Також в матеріалах позовної заяви наявні адвокатські запити представника позивача ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_2 стосовно отримання документів про проходження позивачем військової служби (серед яких адвокат запитувала і довідку про обставини травми (поранення, контузі), отриманої під час виконання обов`язку військової служби якщо таке мало місце) від 15.03.2024 №15/03/2024, від 04.07.2024 №04-5/07/24 та відповідь Військової частини НОМЕР_2 на запит 04.07.2024 - листами від 17.07.2024 №п/116-2024 та від 05.08.2024 №п/121-2024.

Також матеріали позовної заяви містять скарги позивача від 14.10.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, до Уповноваженого ВРУ з прав людини, до Міністерства оборони України та від 06.12.2024 до Генерального штабу ЗСУ стосовно проведення перевірки по невжиттю Військовою частиною НОМЕР_2 заходів для проведення службового розслідування, а також частково відповіді на такі скарги.

Поряд з цим, суд зауважує, що здійснення певних дій для отримання відповідних доказів, які позивач має намір подати разом із позовною заявою не може знівелювати значення інституту процесуальних строків на звернення до адміністративного суду. Відтак, дії сторони позивача щодо отримання відповідних відомостей та подання позовної заяви повинно відбуватись в межах передбаченого процесуальним законом строку. В контексті цих правовідносин таким строком є передбачений частиною 5 статті 122 КАС України місячний строк звернення до суду. Водночас, лише за наявності об`єктивних непереборних обставин, строк звернення до суду може бути поновлений.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.03.2023 у справі №160/20711/21.

З урахуванням зазначеного та вказаних вище висновків Верховного Суду, періодичне надсилання запитів адвокатом протягом тривалого часу (більше року), у тому числі, для отримання доказів, тим більше схожих за своїм змістом, надісланих відповідачу через значний проміжок часу (зокрема, у квітні 2023р. та березні 2024р.), а так само надсилання скарг, не може свідчити про наявність непереборних об`єктивних обставин, які перешкоджали звернутись до адміністративного суду із позовною заявою.

При цьому суд звертає увагу, що докази по справі можуть надаватись, в тому числі, під час розгляду справи, а також витребовуватись судом за наявності відповідної заяви/клопотання або за ініціативою суду.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина 4 статті 9 КАС України).

Частина 5 статті 44 КАС України визначає, що учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи (пункт 2), подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (пункт 4), надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні (пункт 5) тощо.

Відповідно до частин 1-2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частин 4-6 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частин 1-3 статті 80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Окрім того, отримавши відповідні докази вже після подання позовної заяви, позивач вправі змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог тощо.

Тобто, у випадку якщо запитувані неодноразово адвокатом докази не могли бути подані у встановлений законом строк з об`єктивних причин, позивач самостійно чи через представника не був позбавлений можливості одночасно з поданням позову до суду заявити клопотання про їх витребування у порядку ст.ст.79, 80, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що подання адвокатом запитів до відповідача, а так само тривала бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не видачі довідки та відсутність будь-якої реакції з боку Військової частини, що унеможливо отримання необхідних документів та зібрати необхідні матеріали для подачі позову вчасно, не є підставою, яка перешкоджає зверненню до суду, оскільки докази по справі можуть надаватись, в тому числі, під час розгляду справи.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.03.2023 у справі №160/20711/21.

Інших доказів наявності перешкод для вжиття заходів для подачі позову у розумний строк після укладення з позивачем 22.03.2023 договору про надання правової допомоги представником позивача не надано.

Перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 02.12.2024 по 03.01.2025 не спростовують відсутність поважних причин на звернення з цим позовом до суду, зокрема, у період з 22.03.2023 до 02.12.2024, та не можуть свідчити про наявність поважаних причин, які б заважали представнику позивача на звернення у розумний строк з цим позовом до суду.

Відтак, з огляду на все вищевикладене, суд дійшов висновку, що доводи представника позивача, викладені у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, є необґрунтованими та не приймає їх до уваги, а представником позивача не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду з цим позовом та не наведено поважних обставин, які не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду у розумний строк.

Будь-яких інших заяв у порядку усунення недоліків позовної заяви представником позивача подано до суду, станом на сьогодні, не було.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що представником позивача не усунено недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 20.01.2025.

У разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (ч.1 ст. 123 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Згідно ч.2 ст.169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.8 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 169, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня прийняття ухвали.

Суддя І.Г. Шевченко