Справа № 500/6892/24
Суддя: Юзьків Микола Іванович
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6892/24

04 лютого 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Юзьківа М.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 (далі позивачка), в інтересах якої діє адвокат Черніков Денис Юрійович, звернулася до суду із позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач) з такими позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати пункт 23 Рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних і призначенням i виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26 липня 2024 року № 82/975 про призначення дружині померлого чоловіка ОСОБА_2 , внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, солдата ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги в сумі 1 860 750 грн. у рівних частках кожному;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як члену сім`ї загиблого солдата ОСОБА_2 внаслідок захворювання та причини смерті, пов`язаних із захистом Батьківщини, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в розмірі 15 000 000 грн. та здійснити виплату ОСОБА_1 такої одноразової грошової допомоги з урахуванням проведених раніше виплат.

В обґрунтування позовних вимог у заявах по суті справи (позові та відповіді на відзив) вказує, що чоловік позивачки ОСОБА_2 , проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . Починаючи з 28 лютого 2022 року, ОСОБА_2 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із з військовою агресією російської федерації проти України. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер в результаті гострої серцевої недостатності. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини. За результатами проведених досліджень щодо обставини смерті ОСОБА_2 встановлено, що смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини. Вказано, що 16 Регіональною військово-лікарською комісією встановлено, що захворювання ОСОБА_2 і причина його смерті пов`язані із захистом Батьківщини. За наведених обставин позивачка вважає, що вона має право на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок загибелі військовослужбовця під час дії воєнного стану у розмірі 15 000 000,00 грн, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року. Тому позивач не погоджується із призначеним їй оскаржуваним рішенням розміром грошової допомоги, який визначений на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, що визначає значно менший розмір одноразової грошової допомоги внаслідок загибелі військовослужбовця 750-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, що у 2022 році становить 1860750,00 грн. На переконання позивача, починаючи з 24 лютого 2022 року особам, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, така допомога виплачується у розмірі, встановленому пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, а не у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975. Позивач наголошує, що після введення правового режиму воєнного стану законодавець визначив єдиний розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, яка виплачується членам сім`ї у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час дії воєнного стану 15 000 000,00 грн.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов у якому позовні вимоги не визнає.

В обґрунтування заперечень зазначає, що позивач як дружина військовослужбовця, який помер внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 1 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Натомість виплата такої допомоги у розмірі 15000000,00 грн передбачена окремою постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, яка, на відміну від постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, містить звужений перелік підстав для виплати допомоги у збільшеному розмірі. Відповідач вважає, що розмір допомоги у сумі 15 000 000,00 грн передбачений лише на період дії воєнного стану та покликаний підвищити рівень соціального захисту сімей саме загиблих та померлих внаслідок поранення військовослужбовців під час захисту Батьківщини. Натомість, як зазначив відповідач, позивачем не надано жодних відомостей про отримання її чоловіком у період проходження військової служби поранення, внаслідок якого настала його смерть. Зокрема, ОСОБА_2 не мав поранень (контузій, травм, каліцтв), помер природною смертю внаслідок захворювання, а тому він не належав до категорії загиблих та померлих внаслідок поранення військовослужбовців, що надавало б його дружині (позивачу) право на отримання одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі. Відповідач вказав, що держава повністю виконала свій обов`язок перед позивачем як дружиною померлого внаслідок захворювання військовослужбовця щодо виплати одноразової грошової допомоги у встановленому законодавством розмірі, що виключає можливість задоволення позову.

Крім того, акцентує увагу на невірно обраному позивачкою способі захисту порушеного права, оскільки Міністерство оборони України тільки приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, а безпосередню виплату здійснюють розпорядники коштів нижчого рівня (ОТЦКта СП).

З урахуванням викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Рух справи у суді

Ухвалою суду від 22.11.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи.

Копію ухвали про відкриття спрощеного провадження від 22.11.2024 відповідач отримав 23.11.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в його електронний кабінет.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 18.04.1983 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 24.08.1983 (арк. справи 10 зворот-11).

ОСОБА_2 проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою №241 солдат ОСОБА_2 , який проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 , приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з 28 лютого до 07 липня 2022 року (арк. справи 13).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Кременецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. справи 9 зворот).

Як слідує з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №331 від 04.08.2022 "Про результати службового розслідування за фактом смерті військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації солдата ОСОБА_2 " встановлено, що 05.07.2022 перебуваючи на тиловому командному пункті військової частини НОМЕР_1 поблизу населеного пункту Раївка в солдата ОСОБА_2 погіршився стан здоров`я, а саме був підвищений артеріальний тиск, під час надання медичної допомоги було прийнято рішення доставити до ЦРЛ м. Синельникове. Того ж дня солдата ОСОБА_2 перенаправлено до КП Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечнікова де ІНФОРМАЦІЯ_2 солдат ОСОБА_2 помер. Військовослужбовець помер внаслідок гострої серцево-судинної недостатності.

Також у цьому наказі зазначено, що загибель солдата ОСОБА_2 не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства. Неправомірних дій загиблого солдата ОСОБА_2 не виявлено.

Пунктом 2 вказаного наказу наказано вважати, що смерть солдата ОСОБА_2 пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (арк. справи 14 зворот-15).

Відповідно до наказу командира ІНФОРМАЦІЯ_3 № 144-РС від 17.08.2022 солдата ОСОБА_2 , водія майстерні регламенту та ремонту ремонтної роти військової частини НОМЕР_1 виключено зі списків особового складу у зв`язку із смертю ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини (арк. справи 12).

Згідно з довідкою №3033 від 04.10.2022, виданою ІНФОРМАЦІЯ_4 , солдат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в результаті гострої серцевої недостатності. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини (арк. справи 14).

З витягу з протоколу засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1531 від 31 жовтня 2022 року судом встановлено, що захворювання солдата ОСОБА_2 , "Гостра серцево-судинна недостатність. Гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом", послужили причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 - ЗАХВОРЮВАННЯ І ПРИЧИНА СМЕРТІ, ТАК, ПОВ`ЯЗАНІ ІЗ ЗАХИСТОМ БАТЬКІВЩИНИ (арк. справи 16).

24.04.2024 позивачка звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_5 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловіка ОСОБА_2 (арк. справи 18 зворот).

22.05.2024 адвокатом Тобот Ю.С. в інтересах позивачки було направлено на поштову адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 та Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України заяву ОСОБА_1 з проханням:

1. вважати вимоги поданої нею заяви як такі, що стосуються нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 млн грн, відповідно до п. 2 Постанови № 168.

2. у випадку розгляду цієї заяви до прийняття рішення за раніше поданою заявою про отримання одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , яка була направлена за вих. №11/3/8015 від 25.04.2024, врахувати зазначене у цій заяві та розглянути попередньо подану заяву, як таку що стосується отримання одноразової грошової допомоги з розрахунку 15 000 000 млн грн, у відповідності до п. 2 Постанови №168.

3. у випадку розгляду цієї заяви після виплати одноразової грошової допомоги з розрахунку 750-кратного прожиткового мінімуму, здійснити донарахування та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з розрахунку 15 000 000 млн грн, у відповідності до п. 2 Постанови №168 (арк. справи 19).

Сторонами у заявах по суті справи визнається та обставина, що 17.06.2024 позивачка повторно подала заяву до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України з проханням вважати вимоги поданої нею заяви як такі, що стосуються нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 млн грн, відповідно до п. 2 Постанови № 168.

Згідно з пунктом 23 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №82/975 від 26 липня 2024 року, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про призначення ОСОБА_1 дружині померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, солдата ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги відповідно в розмірі 750- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала смерть (2022) в сумі 1860750 (один мільйон вісімсот шістдесят тисяч сімсот п`ятдесят) грн 00 коп. (арк. справи 15 зворот).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивачка звернулася з даним позовом до суду.

Мотивувальна частина

Предметом спору у даній справі є рішення відповідача щодо призначення позивачці відповідно до постанови КМУ від 25.12.2023 № 975 одноразової грошової допомоги в розмірі 750- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, в цій справі суд має надати оцінку вказаному рішенню, оцінивши його через призму верховенства права та критеріїв законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині другій статті 2 КАС України.

З матеріалів справи вбачається, що звернення позивача до суду з цим позовом обумовлено її незгодою із розміром одноразової грошової допомоги, призначеної відповідачем їй як дружині та двом неповнолітнім синам військовослужбовця, померлого внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

При цьому відповідачем не заперечується право позивачки на таку одноразову грошову допомогу, натомість спірним є саме її розмір.

Так, на думку позивача, одноразова грошова допомога повинна була їй призначена відповідно до пункту 3 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII та згідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 15 000 000 грн. А на думку відповідача, одноразова грошова допомога правомірно була призначена позивачу згідно підпункту "а" пункту 1 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та абз. 2 пункту 5 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

У зв`язку з цим суд зазначає таке.

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

За змістом статей 17, 65 Основного Закону України громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладено обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, визначеними у статті 46 Основного Закону України.

Статтею 41 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №2232-XII) передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Закон №2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Дія цього Закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (пункт 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-ХІІ).

Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону № 2011-ХІІ).

Тобто, на Державу покладається конституційний обов`язок посиленого соціального захисту військовослужбовців і членів їхніх сімей.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно із положеннями підпункту 1 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 Закону №2011-XII передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно підпункту "а" пункту 1 статті 16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 статті 16-3 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

Пунктом 6 статті 16-3 Закону №2011-XII передбачалось, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Відповідно до пункту 9 статті 16-3 Закону №2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, у пункті 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975 у редакції, чинній на 04.06.2022 року дату смерті військовослужбовця чоловіка позивача) вказано, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Згідно абз. 2 пункту 5 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).

Отже, з наведених вище норм вбачається, що, зокрема, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України членам сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року. У такому випадку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Згідно наявних у справі матеріалів, чоловік позивачки ОСОБА_2 проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у результаті "Гострої серцево-судинної недостатності. Гострого порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом", що "ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини".

За таких обставин варто зазначити таке.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, постановлено: ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб; військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави; у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію", затвердженим Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На виконання зазначених Указів Президента України Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі Постанова №168 у редакції, чинній на 07.07.2022 року дату смерті військовослужбовця чоловіка позивачки).

Згідно абз. 1 пункту 1 Постанови №168 установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до абз.1 пункту 2 Постанови №168 установити, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Згідно абз. 2 пункту 2 Постанови №168 особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Наведене свідчить про те, що після прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №168 положення пункту 2 цієї Постанови щодо визначення розміру одноразової грошової допомоги 15 000 000 гривень, яка виплачується сім`ям загиблих військовослужбовців Збройних Сил, суперечили та не узгоджувалися з положенням підпункту "а" пункту 1 статті 16-2 Закону №2011-XII та абз. 2 пункту 5 Порядку №975, які визначали значно менший розмір такої одноразової грошової допомоги, а саме: у розмірі: 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть), що у 2022 році становило 1860750,00 гривень.

У зв`язку з цим, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги" від 29.07.2022 №2489-IX (далі - Закон № 2489-IX) статтю 16-2 Закону №2011-XII доповнено пунктом 3 такого змісту: "Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України" (пункт 3 розділу І Закону №2489-IX).

У пункті 1 розділу II Прикінцеві положення Закону №2489-IX зазначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім пункту 3 розділу I цього Закону, який набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Закон №2489-IX набрав чинності 25.08.2022 року.

Отже, положення пункту 3 статті 16-2 Закону №2011-XII, згідно якого розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України, підлягає застосуванню саме з 24.02.2022 року.

На переконання суду, зворотня дія в часі цієї норми права фактично розширює право особи, адже її застосування призведе до отримання сім`ями загиблих військовослужбовців більшого розміру одноразової грошової допомоги.

При цьому суд зауважує, що за своєю природою одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця має компенсаторний характер, яка спрямована матеріально підтримати, наскільки це можливо, членів сім`ї (батьків, дітей, дружину) та утриманців загиблого військовослужбовця після втрати близької людини (годувальника).

Тому, починаючи з 24.02.2022 особам, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, виплачується така допомога саме у розмірі, визначеному абз.1 пункту 2 Постанови №168, тобто у розмірі 15 000 000 гривень, а не у розмірах, визначених підпунктом "а" пункту 1 статті 16-2 Закону №2011-XII та абз. 2 пункту 5 Порядку №975.

Отже, після введення правового режиму воєнного стану законодавець визначив єдиний розмір одноразової грошової допомоги, яка вплачується членам сім`ї у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час дії воєнного стану 15 000 000 грн.

Водночас, суд звертає увагу на те, що Законом від 11 квітня 2024 року № 3633-IX, який набрав чинності 18.05.2024, положення пункту 3 статті 16-2 Закону №2011-XII викладено в новій редакції:

"3. Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України з урахуванням такого:

розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, не може становити менше 15 мільйонів гривень;

розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується в інших випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, визначається відповідно до абзацу другого підпункту "а" пункту 1 цієї статті".

Відповідні зміни також були внесені до Постанови №168.

Аналіз нової редакції пункту 3 статті 16-2 Закону №2011-XII дає підстави для висновку, що члени сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця мають право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 15 мільйонів гривень, у разі якщо загибель (смерть) військовослужбовця настала в період дії воєнного стану та під час виконання ним обов`язків військової служби.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28.05.2024 у справі №990/56/24 прийшов до висновків, що якщо правовідносини виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом.

Отже розглядаючи заяву позивачки від 17.06.2024 про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю її чоловіка військовослужбовця ОСОБА_2 відповідач під час прийняття рішення 26.07.2024 повинен був керуватися новою редакцією пункту 3 статті 16-2 Закону №2011-XII та Постанови №168.

Також при вирішенні цієї справи судом в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду) враховано висновки Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних відносинах у постанові від 17 липня 2024 року у справі №600/548/23-а.

Щодо доводів відповідача про правовірність призначення позивачці померлого військовослужбовця одноразової грошової допомоги у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, згідно підпункту "а" пункту 1 статті 16-2 Закону №2011-XII та абз. 2 пункту 5 Порядку №975, то такі є безпідставними, адже спростовуються наведеними вище висновками суду щодо необхідності застосування у спірних відносинах саме пункту 2 Постанови №168.

Позиція відповідача у даній справі суперечить позиції Верховного Суду, викладеній у справі №600/548/23-а з аналогічних правовідносин та за подібних обставин (військовослужбовець, який проходив військову службу під час воєнного стану в Україні помер внаслідок захворювання (гострої серцево-судинної недостатності), пов`язаного із захистом Батьківщини).

Оскільки, згідно встановлених судом обставин справи, чоловік позивачки ОСОБА_2 , який проходив військову службу за призовом під час мобілізації, брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із з військовою агресією російської федерації проти України, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто під час воєнного стану в Україні, і смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини, то суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 як дружина має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн, передбаченому абзацом 2 пункту 3 статті 16-2 Закону №2011-XII, абз. 2 пункту 2 Постанови №168.

Перевіряючи дії (рішення) суб`єкта владних повноважень, які зумовили звернення позивача до суду з цим позовом, на відповідність їх критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що при їх вчиненні (прийнятті) відповідач: діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано; нерозсудливо; без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямована ця дія (рішення).

Таким чином, протиправним та таким, що підлягає скасуванню є оскаржуваний позивачем пункт 23 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 26.07.2024 року №82/975, згідно якого за результатами розгляду поданих документів комісія дійшла висновку про призначення одноразової грошової допомоги дружині померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, солдата ОСОБА_2 в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала смерть (2022 року).

Надаючи оцінку правильності обраного позивачкою способу захисту порушеного права, суд враховує таке.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі "Гурепка проти України" (Оигерка V. Пкгаіпе), заява №61406/00, п.59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі "Кудла проти Польщі" (Кікіїа V. Роїапсі), заява №30210/96, п.158) (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі "Гарнага проти України", заява № 20390/07).

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення статті 13 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.

У постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 380/12913/21.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про наявність у позивачки права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 15 мільйонів гривень, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права буде зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допому як члену сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_2 внаслідок захворювання та причини смерті, пов`язаних із захистом Батьківщини, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року та Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 15 000 000 грн.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачці одноразову грошову допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу 2 пункту 13 Порядку №975 розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Згідно з пунктом 14 Порядку № 975 одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.

Відповідно до пункту 4.10. Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуг и років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530 (далі - наказу МОУ № 530) Департамент фінансів Міністерства оборони України доводить рішення головного розпорядника коштів про виплату одноразової грошової допомоги до розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин та здійснює переказ коштів на реєстраційні рахунки (в установах Державного казначейства України) розпорядників коштів другого ступеня, військових частин, які фінансуються через Департамент фінансів Міністерства оборони України.

Розпорядники коштів другого ступеня доводять ці рішення до командирів військових частин і здійснюють переказ коштів на реєстраційні рахунки військових частин, які через них фінансуються.

Уповноважені органи, які здійснюють оформлення документів для призначення одноразової грошової допомоги, повідомляють заявників про прийняте головним розпорядником коштів рішення щодо призначення або відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

Пунктом 4.11. Наказу МОУ № 530 визначено, що після отримання коштів для виплати одноразової грошової допомоги розпорядники коштів третього ступеня протягом трьох робочих днів уточнюють рахунки отримувачів допомоги та подають платіжні документи до органів Державної казначейської служби України.

Отже, одноразова грошова допомога призначається розпорядником коштів (Міністерством оборони України), а виплачується безпосередньо уповноваженим органом ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) з дотриманням процедури та на умовах, установлених Порядком № 975 та Наказом МОУ №530.

За правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України зазначається, що у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням, дією/бездіяльністю прав, свобод або інтересів позивача.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень, дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням, дією/бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення, дії/бездіяльності суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

З огляду за зазначене суд вважає, що вимога про зобов`язання відповідача виплатити одноразову грошову допомогу позивачці є передчасною, оскільки виходить за межі спірних правовідносин та наразі відсутні підстави вважати, що після призначається розпорядником коштів Міністерством оборони України позивачці одноразової грошової допомоги не буде видано наказ про її виплату. Суд не може приймати рішення про зобов`язання відповідача вчиняти чи утримуватись від вчинення певних дій в майбутньому до моменту порушення прав, свобод та інтересів особи.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою та частиною другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності свого рішення, як і позивачка не у повній мірі довела обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню частково.

Судові витрати

Згідно частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Статтею 139 КАС України визначені правила розподілу судових витрат.

Відповідно до частини першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією №ID: 0614-9729-7151-6869 від 18.11.2024. Оскільки, позовні вимоги задоволено частково, суд стягує на користь позивачки судові витрати (судовий збір) у сумі 484,48 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Доказів понесення інших витрат суду надано не було.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 241, 250, 257 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 23 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26 липня 2024 року №82/975 про призначення дружині померлого внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, солдата ОСОБА_2 , одноразової грошової допомоги в сумі 1 860 750 грн.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як члену сім`ї померлого внаслідок захворювання та причини смерті, пов`язаних із захистом Батьківщини, солдата ОСОБА_2 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року та Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 15 мільйонів гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 04 лютого 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_4 );

відповідач:

- Міністерство оборони України (місцезнаходження: просп. Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03049 ).

Головуючий суддя Юзьків М.І.