Справа № 440/6927/24
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/6927/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Полтавського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач; ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі - ГУ ПФУ в Харківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - ГУ ПФУ в Полтавській області), у якій позивач просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.05.2024 № 17 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 ОСОБА_1 згідно рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 року №1/-р/2020 у справі № 1- 5/2018(746/15);

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період навчання згідно диплому НОМЕР_1 від 06.07.1994 з 01.09.1991 по 06.07.1994, період роботи з вересня 2010 року по грудень 2010 року;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до пільгового стажу по Списку №2 ОСОБА_1 період навчання згідно диплому НОМЕР_1 від 06.07.1994 з 01.09.1991 по 06.07.1994, період роботи з 30.08.1994 по 03.10.1994 учнем електрослюсаря (слюсар) черговим та з ремонту устаткування, з 04.10.1994 по 30.06.2016 електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування з повним робочим днем;

4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до заяви про призначення пенсії від 07.05.2024 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХII, в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" під 02.03.2015 №213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ГУ ПФУ в Харківській області протиправно прийняло рішення від 14.05.2024 №17, яким позивачу відмовило у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, оскільки при прийнятті спірного рішення не врахувало рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 №1/-р/2020 у справі №1- 5/2018(746/15). Вказує, що позивач працювала на ДВАТ "Шахта Південнодонбаська" №3 (ДП шахта ім. М.С.Сургуя) у період з 30.08.1994 по 03.10.1994 на посаді учня електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування, у період з 04.10.1994 по 14.01.2022 - на посаді електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування. Посада електрослюсар черговий (слюсар) черговий та з ремонту устаткування передбачена розділом 1 підрозділом 1 пункту "а" позиції 2010100а-13777 Списку №2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №10 від 26.01.1991; розділом 1 підрозділом 1 пункту "а" позиції 1.1а Списку№2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003. Вказує, що з виписки з індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) за період 2005 по 2016 роки вбачається, що позивач має спеціальний стаж за кодом ЗП3013Б1. Пояснює, що у період з 01.09.1991 по 06.07.1994 навчалась у Докучаєвському гірничому технікумі зі спеціальності "Збагачування корисних копалин". Період навчання підтверджується дипломом серії НОМЕР_1 та записами в трудовій книжці. Під час навчання з 29.04.1993 по 28.06.1993 позивач проходила виробничу практику на шахті "Южнодонбаська №1" за професією машиніст конвеєру, що підтверджується довідкою виданою ВП "Шахтоуправління Південнодонбаське №1" від 24.12.2003 №929. Після навчання протягом трьох місяців працевлаштувалась за професією електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування у ВАТ "Шахта Південнодонбаська" №3 (ДП шахта ім. М.С.Сургуя). По закінченню навчання позивачу видано диплом на її дошлюбне прізвище " ОСОБА_2 ", яке у подальшому було змінено на " ОСОБА_3 ". Позивач наполягає на безпідставності не зарахування пенсійним органом періоду роботи з вересня 2010 по грудень 2010 року до страхового стажу роботи позивача, посилаючись на те, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату страхових внесків законом покладено на підприємство.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/6927/24, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

28 червня 2024 року до суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Полтавській області на позовну заяву /а.с. 39-42/, в якому представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася 07.05.2024 до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та надала пакет документів. Заява позивача за принципом екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Харківській області. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача не зараховано період навчання згідно диплому НОМЕР_1 , оскільки в дипломі відсутня дата початку навчання та відсутній документ, що підтверджує заміну прізвища " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 ", а до пільгового стажу позивача не зараховано період роботи вересень - грудень 2010 року, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня сплата страхових внесків. Водночас, до пільгового стажу за Списком №2 зараховано періоди роботи з 01.01.2005 по 31.05.2005 та з 01.06.2005 по 31.08.2010. Аналіз наданих документів показав, що загальний страховий стаж позивача становить 27 років 09 місяців 0 днів, пільговий стаж за Списком №2 складає 05 років 08 місяців 0 днів. На підставі вищевикладеного, ГУ ПФУ в Харківській області прийняло рішення №17 від 14.05.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, підтвердженого в установленому законом порядку, та недосягненням пенсійного віку ОСОБА_1 . Відповідач вважає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню приписи пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідач ГУ ПФУ в Харківській області правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, хоча копію ухвали суду від 17 червня 2024 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у адміністративній справі №440/6927/24 доставлена до електронного кабінету ГУ ПФУ в Харківській області 17 червня 2024 року /а.с. 38/.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

07.05.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 19/, звернулася до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 /а.с. 16, 47-48/, до якої додала диплом про навчання, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, довідку про відкритий рахунок у банку, довідку про прийняття на роботу (навчання), довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, свідоцтво про шлюб, трудову книжку, що підтверджується розпискою-повідомленням /зворот а.с. 49/.

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1 (далі - Порядок №22-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву ОСОБА_1 від 07.05.2024 та поданий пакет документів в електронному вигляді передано на розгляд до ГУ ПФУ в Харківській області.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.05.2024 відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Харківській області прийнято рішення №17 від 14.05.2024 про відмову в призначенні пенсії за списком №2 ОСОБА_1 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" /а.с. 24/.

Вказане рішення вмотивовано тим, що необхідний вік становить 55 років. Вік заявниці 50 років. Необхідний страховий стаж становить не менше 20 років у жінок (з них не менше 10 років на зазначених роботах) за Списком №2. Страховий стаж заявниці становить 27 років 9 місяців 0 днів. Пільговий стаж заявниці становить 5 років 8 місяців 0 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано: період навчання згідно диплому НОМЕР_1 , оскільки в дипломі відсутня дата початку навчання та відсутній документ на зміну прізвища ОСОБА_4 . До пільгового стажу не зараховано: періоди роботи вересень 2010 року - грудень 2010 року, оскільки відсутня сплата страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Позивач не погодилася з рішенням ГУ ПФУ в Харківській області №17 від 14.05.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку з чим звернулася до суду з позовом у цій справі.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенню ГУ ПФУ в Харківській області №17 від 14.05.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі № 1-р/2020 за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III „Прикінцеві положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Пунктом 2 цього Рішення визначено, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі №1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: „На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам;

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам;...".

Отже, згідно з пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Водночас, згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16.09.1996, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У справі "Новік проти України" (18 грудня 2008 року) Суд зробив висновок, що "надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".

Враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява №39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли віковий ценз та стаж роботи має бути встановлений на рівні найменшої величини, встановленої Законом, у даному випадку вік 50 років та стаж роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на роботах, зазначених у пункті "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так у цих рішеннях Європейського суду з прав людини зазначено, що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу якості закону. В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Таким чином, перевагу слід віддати саме тому Закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача, а саме, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статті 8 Конституції України.

Таке застосування судом вказаних вище норм права усуває колізію в їх застосуванні у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 зазначила, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

З огляду на викладене вище, на пільгових на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, оскільки станом на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (07.05.2024) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла 50 років, висновки ГУ ПФУ в Харківській області у оскаржуваному рішенні від 14.05.2024 №17 щодо недосягнення гр. ОСОБА_1 пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, є помилковими та суперечать приписам статті 13 Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020.

Згідно розрахунку стражу ОСОБА_1 (форма РС-право), здійсненого органом Пенсійного фонду України, страховий стаж позивача становить 27 років 9 місяців 0 днів /зворот а.с. 46/, тобто стаж роботи ОСОБА_1 , обрахований пенсійним органом є не меншим 20 років.

Разом з тим, обрахований пенсійним органом пільговий стаж позивача складає 05 років 08 місяців 0 днів, зокрема, до пільгового стажу за Списком №2 пенсійним органом було зараховано період роботи позивача з 01 січня 2005 року по 31 серпня 2010 року /зворот а.с. 46/.

ОСОБА_1 вважає протиправним не зарахування до її страхового стажу періоду навчання з 01.09.1991 по 06.07.1994 згідно диплому НОМЕР_1 від 06.07.1994 та періоду роботи з вересня 2010 року по грудень 2010 року, а також не зарахування до пільгового стажу по Списку №2 періоду навчання з 01.09.1991 по 06.07.1994 згідно диплому НОМЕР_1 від 06.07.1994 та періодів роботи: з 30.08.1994 по 03.10.1994, з 04.10.1994 по 30.06.2016.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За приписами пункту "д" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Водночас, згідно з пунктом 8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Отже, період навчання, зокрема, у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання, або довідками про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Згідно Переліку документів про освіту та вчені звання в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 1993 р. N 1058 (чинного на час видачі диплому серії НОМЕР_1 від 06.07.1994), документами про освіту є: Диплом молодшого спеціаліста, Додаток до диплома молодшого спеціаліста, зразки яких є додатками до цього Переліку документів про освіту та вчені звання в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 1993 р. N 1058.

Додаток до диплома молодшого спеціаліста, що є документом про освіту, засвідчує дату, місяць, рік вступу до навчального закладу.

Позивачем не надано до пенсійного органу та до суду ані Додаток до диплома молодшого спеціаліста серії НОМЕР_1 , яким би було підтверджено дату вступу до навчального закладу, ані іншого документа, який би містив відомості про період навчання, або довідку про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки.

Диплом серії НОМЕР_1 , що надавався позивачем до пенсійного органу, виданий 06.07.1994 на прізвище " ОСОБА_2 ", тоді як прізвище позивача " ОСОБА_3 ", що підтверджено паспортом громадянина України /а.с. 19/.

Позивачем надано до пенсійного органу та до суду виключно копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Вугледарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 07.09.2021, про те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб 07.09.2021, про що 07.09.2021 складено відповідний актовий запис №109 /а.с. 25, 53/.

Відтак, на час укладення шлюбу 07.09.2021 позивач мала прізвище " ОСОБА_3 ".

Ані до матеріалів справи, ані при зверненні до пенсійного органу із заявою за призначенням пенсії на пільгових умовах, позивачем не надавалися жодні документальні докази на підтвердження зміни прізвища з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 ".

Отже, позивачем не доведено факту видачі ОСОБА_1 диплома молодшого спеціаліста серії НОМЕР_1 від 06.07.1994, та як наслідок, у органу Пенсійного фонду України на час прийняття оскаржуваного рішення не було підстав для зарахування до страхованого стажу ОСОБА_1 періоду навчання на підставі вказаного Диплому молодшого спеціаліста серії НОМЕР_1 , виданого 06.07.1994.

Трудовою книжкою ОСОБА_1 /а.с. 26-27/ та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку /а.с. 11-12/, підтверджено, що у період з 01.09.2010 по 31.12.2010 позивач працювала у Відокремленому підрозділі "Шахта "Південнодонбаська №3" імені Миколи Сафоновича Сургуя" Державного підприємства "Донецька вугільна енергетична компанія".

До страхового та до пільгового стажу ОСОБА_1 пенсійним органом не зараховано період роботи з 01.09.2010 по 31.12.2010 через відсутність відомостей про сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу /а.с. 12/.

Суд зазначає, що в силу положень статті 21 Закону №1058-IV облік усіх застрахованих осіб та персоніфікований облік надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також персоніфікований облік коштів накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюються в порядку, визначеному Законом № 2464-VI.

Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до статті 1 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі по тексту - Закон №2464-VI) державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

За змістом статті 16 Закону № 2464-VI державний реєстр створюється для забезпечення: ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації; накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про сплату платниками єдиного внеску та про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; нарахування та обліку виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом (пункт 7 статті 1 Закону № 2464-VI).

Відповідно до частин першої та другої статті 20 Закону № 2464-VI реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону.

Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд.

Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства. Порядок та строки подання відомостей, зазначених в абзацах першому і другому цієї частини, встановлюються Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Відповідно до приписів статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб, зокрема, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 2464-VI облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до статті 26 Закону № 2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Контроль за достовірністю поданих страхувальниками і застрахованими особами відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, здійснюють органи Пенсійного фонду (пункт 9 частини другої статті 64 Закону №1058-IV).

Стаття 12-1 Закону № 2464-VI визначає, що Пенсійний фонд відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру, здійснює заходи щодо надання інформації з Державного реєстру відповідно до цього Закону; здійснює контроль, у тому числі спільно з органами доходів і зборів, за достовірністю відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до статті 14-1 Закону № 2464-VI Пенсійний фонд та його територіальні органи зобов`язані: забезпечувати своєчасне внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру; здійснювати контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру.

Отже, виходячи з системного аналізу наведених правових норм вбачається, що обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску; ведення обліку виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігання таких відомості в порядку, передбаченому законодавством, покладено на платника єдиного внеску, який виплачував позивачу заробітну плату, а контролюючі функції покладено на органи Пенсійного фонду України.

Суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання страхувальником, а також контролюючим органом своїх прямих обов`язків позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час служби, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення позивача права на пенсію.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 26.09.2019 у справі №295/6361/17, який підлягає обов`язковому врахуванню судом першої інстанції в силу частини 5 статті 242 КАС України.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що до страхового стажу ОСОБА_1 підлягає зарахуванню період роботи з 01 вересня 2010 року по 31 грудня 2010 року, однак, ГУ ПФУ у Харківській області при прийнятті спірного рішення не зарахувало цей період роботи позивача до її страхового стажу.

Згідно з пунктом 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

У такому ж порядку підтверджується стаж роботи за відсутності документів у разі, коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються (розміщувалися) на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, в районі проведення антитерористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, а також на територіях територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають/перебували в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також у разі, коли майно (документи) підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (незалежно від місця їх реєстрації на території України) розташоване на території України та/або пошкоджене чи знищене внаслідок воєнних (бойових) дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України, за умови документального підтвердження пошкодження чи знищення майна (документів).

Відповідно приписів до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на територіях, зазначених в абзаці другому пункту 18 цього Порядку, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 20.09.2000 містяться записи:

- 30.08.1994 прийнята учнем електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування на Державне відкрите акціонерне товариство "Шахта Південнодонбаська №3" (запис №2);

- 04.10.1994 переведена електрослюсарем (слюсарем) черговим і з ремонту устаткування 3 розряду (запис №3);

- з 12.05.2003 Державне відкрите акціонерне товариство "Шахта Південнодонбаська №3" реорганізовано та створено відокремлений підрозділ "Шахта Південнодонбаська №3" у Державному підприємстві "Донецьквугілля" (запис №4);

- з 01.08.2003 відокремлений підрозділ "Шахта Південнодонбаська №3" у Державному підприємстві "Донецьквугілля" реорганізовано та створено відособлений підрозділ "Шахтоуправління Південнодонбаська №3" у Державному підприємстві "Донецьквугілля" (запис №5);

- 01.01.2005 відособлений підрозділ "Шахтоуправління Південнодонбаська №3" у Державному підприємстві "Донецьквугілля" реорганізовано у ВП "Шахта Південнодонбаська №3" ДП "Донецька вугільна коксова компанія" (запис №6);

- 01.06.2005 ВП "Шахта Південнодонбаська №3" ДП "Донецька вугільна коксова компанія" реорганізовано у ВП "Шахта Південнодонбаська №3" ДП "Донецька вугільна енергетична компанія" (запис №7);

- з 26.07.2010 відокремлений підрозділ "Шахта Південнодонбаська №3" ДП "ДВЕК" перейменовано у відокремлений підрозділ "Шахта Південнодонбаська №3 імені Миколи Сафоновича Сургая" ДП "Донецька вугільна енергетична компанія" (запис №8);

- згідно Указу Президента України від 09.12.2010 №1085/2010 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" ДП "Донецька вугільна енергетична компанія" належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (запис №9);

- з 28.07.2016 відокремлений підрозділ "Шахта Південнодонбаська №3 імені Миколи Сафоновича Сургая" ДП "Донецька вугільна енергетична компанія" реорганізовано та створено ДП "Шахта ім. М.С. Сургая" ДП "Донецька вугільна енергетична компанія" згідно з наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №54 від 05.02.2016 (запис №10);

- з 27.12.2019 відповідно до наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля України №564 від 27.12.2019 ДП "Шахта ім. М.С. Сургая" належить до сфери управління Міністерства енергетики та захисту довкілля України (запис №11);

- з 10.07.2020 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №425 від 27.05.2020 Міністерство енергетики та захисту довкілля України перейменоване на Міністерство енергетики України (запис №12);

- 14.01.2022 позивач звільнена за згодою сторін згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України (запис №13).

Професія «електрослюсар (слюсар) черговий та по ремонту устаткування» була передбачена в постанові Кабінету Міністрів від 11 березня 1994 року № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», якою затверджено Список № 2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

До Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, відносяться "електрослюсарі (слюсарі) чергові та з ремонту устаткування" (розділ І підрозділ 1, позиція 1.1 а.).

Водночас трудова книжка позивача не містить відомостей про зайнятість повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, що в силу статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є необхідною умовою для зарахування періоду роботи до пільгового стажу за Списком №2, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Позивачем не надано до пенсійного органу та до суду уточнюючої довідки із зазначенням періоду роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професії або посади; характеру виконуваної роботи; розділу, підрозділу, пункту, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинних документів за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складених на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Водночас, за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування /а.с. 11-14/, позивач ОСОБА_1 була зайнята повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць (код підстави ЗПЗ013Б1):

- протягом 2005-2009 років загалом 60 місяців /зворот а.с. 13/;

- протягом 2010 року - 12 місяців /зворот а.с. 13/;

- протягом 2011-2016 року - 21 місяць /а.с. 14/.

Отже, за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, які у даному випадку підлягають врахуванню в силу приписів пункту 20 Порядку №637, ОСОБА_1 була зайнята повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць (код підстави ЗПЗ013Б1) - з 01 січня 2005 року по 31 серпня 2012 року та з 01 червня 2016 року по 30 червня 2016 року.

Таким чином, за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, до пільгового стажу роботи позивача за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, підлягають зарахуванню періоди роботи з 01 січня 2005 року по 31 серпня 2012 року та з 01 червня 2016 року по 30 червня 2016 року, що становить більше ніж 05 років 08 місяців, як зазначено у спірному рішенні ГУ ПФУ у Харківській області.

Разом з тим, щодо решти спірних періодів, які позивач бажає зарахувати до пільгового стажу по Списку №2, ОСОБА_1 не надано до пенсійного органу та до суду жодних документів на підтвердження своєї зайнятості повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14 травня 2024 року №17 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, та без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, тому це рішення є протиправним та підлягає скасуванню відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Адміністративний суд не може підміняти уповноважений орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань по суті, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Питання про наявність підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відноситься до повноважень органу Пенсійного фонду України, в даному випадку визначеного за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Харківській області, яким було прийнято рішення за заявою позивача про призначення пенсії, а не ГУ ПФУ в Полтавській області, як вважає позивач, за відсутності всіх вихідних даних, необхідних для вирішення цього питання, не може бути розглянуте по суті судом.

Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

За таких обставин, вимоги позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до заяви про призначення пенсії від 07.05.2024 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХII, в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" під 02.03.2015 №213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020, суд залишає без задоволення.

Водночас, з метою ефективного поновлення прав позивача, з урахуванням частини 2 статті 9 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01 вересня 2010 року по 31 грудня 2010 року, зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №2 періоди роботи з 01 січня 2005 року по 31 серпня 2012 року та з 01 червня 2016 року по 30 червня 2016 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07 травня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду.

Обраний у справі судом спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам справедливості та забезпечить ефективне поновлення порушеного права позивача з урахуванням обставин цієї справи.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити з мотивів, що зазначені вище.

Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до приписів пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, встановлюється ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, працездатних осіб: з 1 січня - 3028 гривні.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З огляду на викладене вище, у цій справі позивач повинен сплатити за подання позовної заяви немайнового характеру судовий збір у розмірі 968,96 грн. (3028 грн. * 0,4*0,8).

При зверненні до суду з цим позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 969 грн., що підтверджується квитанцією АТ "Таскомбанк" №2876-8574-9609-6657 від 10.06.2024 /а.с. 30/ та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України /а.с. 32/.

Частиною 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, при частковому задоволенні позову ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484 грн. 48 коп. (968,96 грн./2).

На підставі викладеного вище, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 229, 243-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ідентифікаційний код 14099344), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний код 13967927) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14 травня 2024 року №17 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01 вересня 2010 року по 31 грудня 2010 року, зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №2 періоди роботи з 01 січня 2005 року по 31 серпня 2012 року та з 01 червня 2016 року по 30 червня 2016 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07 травня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484 грн. 48 коп. (чотириста вісімдесят чотири гривні сорок вісім копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С.Сич