Справа № 400/11875/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2025 р. № 400/11875/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання дій та рішення протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) про:

визнання протиправними дії та рішення відповідача щодо відмови внесення виправлення недостовірної інформації в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно позивача;

зобов`язання відповідача внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно позивача запис про виключення його з військового обліку як особу, яку раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення особливо тяжкого злочину.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що Заводським районним судом м. Миколаєва 24.04.2008 його було засуджено за частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК України) до 12 років позбавлення волі. 03.02.2016 він був умовно-достроково звільненим від відбування покарання. Позивач переконаний, що оскільки він вчинив особливо тяжкий злочин, тому згідно Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 № 921 (далі Порядок № 921), він підлягав виключенню з військового обліку. Проте, всупереч цьому, в його електронні облікові документи у додатку «РЕЗЕРВ +» внесено відносно нього дані з відміткою знятий з військового обліку. У зв`язку з цим, позивач звернувся 07.11.2024 до відповідача із заявою про виправлення недостовірних відомостей в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів шляхом внесення запису про його виключення з військового обліку. Відповідач у вказаному зверненні йому відмовив.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовна заява з додатками і копія вказаної ухвали були надіслані відповідачу в його електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та отримані ним відповідно 16.12.2024 і 17.12.2024, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

У встановлений судом строк відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.

Частиною шостою статті 162 КАС України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.04.2008 у справі № 1-82/08 позивача визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і засуджено до дванадцяти років позбавлення волі.

У Довідці про звільнення (частина «Б») від 03.02.2016 серія МИК № 011578 вказано, що позивача 03.02.2016 на підставі ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.01.2016 умовно-достроково звільнено від відбування невідбутої частини покарання.

Згідно з даними електронного кабінету призовників військовозобов`язаних та резервістів «РЕЗЕРВ+» станом на 16.10.2024 позивач є військовозобов`язаним, якого знято / виключено з обліку військовозобов`язаних та резервістів на підставі «інше».

07.11.2024 позивач подав відповідачу заяву, в якій просив внести зміни до військово-облікових документів шляхом внесення запису про його виключення з військового обліку як особу, яка раніше була засуджена до позбавлення волі за вчинення особливо тяжкого злочину, а також видати йому обліковий військовий документ з відміткою про виключення з військового обліку.

У листі від 25.11.2024 № 15387 відповідач повідомив позивача, що відповідно до пункту 4 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин. Тому йому необхідно з`явитись до відповідача з паспортом та військово-обліковим документом для вирішення питання по суті.

Вважаючи таку відповідь відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Абзацом третім пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, встановлено, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством.

Відтак до компетенції районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить взяття та виключення військовозобов`язаних з військового обліку.

Що стосується правомірності (протиправності) дій відповідача щодо невиключення позивача з військового обліку, то суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону № 2232-ХІІ військовий обов`язок включає:

підготовку громадян до військової служби;

приписку до призовних дільниць;

прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу;

проходження військової служби;

виконання військового обов`язку в запасі;

проходження служби у військовому резерві;

дотримання правил військового обліку.

Абзацом п`ятим частини дев`ятої статті 1 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військовозобов`язані це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Згідно з абзацами сьомим і дев`ятим пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній з 18.05.2024) взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають громадяни України:

які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників;

які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку.

З вищевикладеного слідує, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають усі військовозобов`язані громадяни України, які досягли 25-річного віку. Водночас Закон № 2232-ХІІ не містить обмежень щодо кількості раз, скільки громадянин України, який досяг 25 років, може бути взятий на військовий облік у випадку, якщо він раніше перебував на військовому обліку призовників.

Тобто громадянин України, який раніше перебував на військовому обліку призовників, і був виключений з військового обліку військовозобов`язаних, підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у разі, якщо підстави, за якими він був виключений, відпали.

Суд встановив, що відповідно до відомостей електронного кабінету призовників, військовозобов`язаних та резервістів «РЕЗЕРВ+» станом на 16.10.2024 позивач є військовозобов`язаним, якого знято / виключено з обліку військовозобов`язаних та резервістів на підставі «інше».

Згідно з абзацом третім частини дев`ятої статті 1 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024) призовники особи, які підлягають приписці до призовних дільниць.

Відповідно до частини третьої статті 14 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024) до призовних дільниць щороку протягом січня березня приписуються допризовники, яким у рік приписки виповнюється 17 років. Приписка проводиться відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.

З наведеного слідує, що позивач був приписаний до призовної дільниці як призовник, а пізніше перебував на військовому обліку військовозобов`язаних.

Відповідно до пункту 6 частини шостої статті 37 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024) виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Згідно з вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.04.2008 у справі № 1-82/08 позивача визнано винним у скоєні злочинів, передбачених частиною першою статті 115 КК України, та засуджено до 12 років позбавлення волі.

Відповідно до частини шостої статті 12 КК України злочин, передбачений частиною першою статті 115 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів.

Відтак позивач підлягав виключенню з військового обліку військовозобов`язаних після набрання чинності вищенаведеним вироком як особа, яка раніше була засуджена до позбавлення волі за вчинення особливо тяжкого злочину.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18.05.2024, статтю 37 Закону України № 2232-ХІІ викладено в новій редакції. Редакція статті 37 Закону України № 2232-ХІІ, яка є чинною з 18.05.2024, вже не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку військовозобов`язаних, як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В абзацах першому і другому пункту 2 мотивувальної частини рішення від 09.02.1999 № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правових актів в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З наведеного слідує, що з 18.05.2024 громадяни України, які раніше перебували на військовому обліку призовників та були виключені з військового обліку військовозобов`язаних на підставі пункту 6 частини шостої статті 37 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024), підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, оскільки відпала підстава, за якою їх було виключено з військового обліку.

Отже, відповідач мав повноваження на взяття позивача на військовий облік військовозобов`язаних з 18.05.2024 у разі, якщо він був виключений до цієї дати з військового обліку військовозобов`язаних як особа, яка вчинила особливо тяжкий злочин.

Водночас у разі невиключення позивача з військового обліку до 17.05.2024 як особи, яка вчинила особливо тяжкий злочин, після 18.05.2024 позивач не підлягає виключенню з військового обліку військовозобов`язаних.

Крім цього, суд врахував, що згідно з частинами першою та другою статті 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Судимість має правове значення у разі вчинення нового кримінального правопорушення, а також в інших випадках, передбачених законами України.

Такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за особливо тяжкий злочин, якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення (пункт 9 статті 89 КК України).

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 16 «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості» вказано, що при вирішенні питання про погашення судимості правове значення має не тільки наявність вироку суду, яким особу визнано винною у вчиненні злочину, а й підстави та час її звільнення від відбування покарання, оскільки саме з цього часу в передбачених законом випадках особа вважається такою, що не має судимості, або починає обчислюватися строк, протягом якого вона вважатиметься такою, що має судимість.

У постанові Верховного Суду від 27.09.2018 у справі № 647/1831/15-к наведено висновок, згідно з яким припинення судимості анулює всі кримінально-правові й загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості під час вирішення будь-яких питань, у тому числі й для характеристики особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим.

Суд встановив, що у Довідці про звільнення (частина «Б») від 03.02.2016 серія МИК № 011578 вказано, що позивача 03.02.2016 на підставі ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.01.2016 умовно-достроково звільнено від відбування невідбутої частини покарання.

Отже, враховуючи пункт 9 статті 89 КК України, судимість позивача є погашеною з 03.02.2024, і він визнається таким, який не має судимості.

Відтак станом на день звернення позивача до відповідача із заявою про виключення його з обліку військовозобов`язаних (07.11.2024) він визнався таким, який не має судимості, і відповідно відповідач правомірно не задовольнив його відповідну заяву.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

З огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 04 лютого 2025 року