Справа № 638/8254/21
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2025 р. № 638/8254/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, третя особа - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя (, вул. Земського лікаря Лукашевича, 4, м. Запоріжжя, 69063) про поновлення на квартирному обліку,-

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся позивач з позовною заявою, в якій просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 01.03.2021 року №150 в частині зняття з квартирного обліку військової частини НОМЕР_3 старшого прапорщика ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас;

- поновити ОСОБА_1 разом з членами родини в складі 4-х осіб, на позачерговому квартирному обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, для отримання житла за рахунок житлового фонду з датою первинної постановки ОСОБА_1 на облік, тобто з 22 листопада 1999 року.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. З грудня 1994 року позивач проходив військову службу в Збройних Силах України. В 1999 році перебував на квартирному обліку у Запорізькому гарнізоні та військовій частині НОМЕР_4 разом із членами сім`ї у складі чотирьох осіб. З 9 січня 2018 року позивач перебував на квартирному обліку у списку осіб, які мають право на першочергове отримання жилих приміщень, як учасник бойових дій. 30 липня 2020 року було проведено операцію внаслідок отримання травми під час проходження військової служби. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 12 листопада 2020 року 28-рс позивача було звільнено з військової служби у запас на підставі пункту «а» частини6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку дії контракту. На момент звільнення вислуга років позивача у Збройних Силах України становила 25 років 11 місяців. 21.05.2021 року було направлено запит щодо перебування на квартирному обліку. Згодом отримано відповідь про зняття позивача з квартирного обліку з посиланням на те, що підстава звільнення військовослужбовця не передбачає права перебувати на квартирному обліку. Позивач не погоджується із таким рішенням, що стало підставою для звернення до суду. Також позивачем 10.01.2023 року подано заяву щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.08.2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя про поновлення на квартирному обліку - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 01.03.2021 року №150 в частині зняття з квартирного обліку військової частини НОМЕР_3 старшого прапорщика ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас.

Поновлено ОСОБА_1 разом з членами родини в складі чотирьох осіб, на позачерговому квартирному обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, для отримання житла за рахунок житлового фонду з датою первинної постановки ОСОБА_1 на облік, тобто з 22.11.1999 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28.11.2023 року скаргу Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України задоволено частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.08.2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, третя особа: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя про поновлення на квартирному обліку закрито.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30.09.2024 року заяву представника позивача про передачу справи за юрисдикцією задоволено.

Передано справу № 638/8254/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя про поновлення на квартирному обліку до адміністративного суду.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №638/8254/21 розподілено судді Полях Н.А.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах він діяв згідно чинного законодавства.

Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 19.12.1994 року походив службу в Збройних Силах України.

З 22.11.1999 року ОСОБА_1 знаходився на квартирному обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_4 зі складом сім`ї чотири особи. Старший прапорщик ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 та підпорядкованих їй підрозділах.

Відповідно до довідки Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя, ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у Запорізькому гарнізону та військовій частині НОМЕР_4 з 22.11.1999 року складом сім`ї чотири особи, а саме: ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 , донька ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 . А також ОСОБА_1 має право на першочергове отримання жилих приміщень з 09 січня 2018 року, як учасник бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 від 14.11.2017.

Згідно довідки військово-лікарської комісії від 05.08.2020 року № 357 ОСОБА_1 проведено огляд ВЛК 05.08.2020 року та поставлено діагноз: тимчасове порушення функції після перенесеної операції (30.07.2020 року) фіксації плечового кінця лівого великого грудного м`язу до плечової кістки анкерними фіксаторами 2 з приводу його застарілого дегенеративнного повного розриву у вигляді незміцнілих післяопераційних рубців. Захворювання пов`язане із проходженням військової служби. Та на підставі статті 65 графи 2 Розкладу хвороб, графи ТДВ потребує відпустки за станом здоров`я на 45 календарних днів.

Судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 12 листопада 2020 року № 28-рс позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 (у зв`язку із закінченням строку контракту) ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 01.03.2021 року № 150 було затверджено протокол житлової комісії військової частини НОМЕР_4 від 03 лютого 2021 року № 6 щодо наступних питань: знято з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у на підставі п. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081 зі змінами та ст. 40 Житлового кодексу України старшого прапорщика ОСОБА_1 зі складом сім`ї 4 (чотири) особи, а саме він, 1976 р.н., дружина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 150 від 01.03.2021 року старшого прапорщика ОСОБА_1 знято з квартирного обліку військової частини НОМЕР_4 у зв`язку із звільненням військової служби в запас за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 (у зв`язку із закінченням строку контракту) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Конституції України громадяни мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги, що закріплено у ст.1 Житлового кодексу України (далі ЖК України).

Згідно зі ст. 43 ЖК України поза чергою жиле приміщення надається:

особам з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них особам з інвалідністю першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків;

особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу та яким встановлено інвалідність;

громадянам, житло яких внаслідок стихійного лиха стало непридатним для проживання;

особам, направленим у порядку розподілу на роботу в іншу місцевість;

дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

громадянам, незаконно засудженим і згодом реабілітованим, у разі неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення;

дітям з інвалідністю з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які проживають у сім`ях піклувальників, прийомних сім`ях, дитячих будинках сімейного типу, державних або інших соціальних установах, після досягнення повноліття, у разі якщо за висновком медико-соціальної експертизи вони можуть здійснювати самообслуговування і вести самостійний спосіб життя;

сім`ям, які мають п`ятьох і більше дітей, та у разі народження у однієї жінки одночасно трьох і більше дітей;

особам, обраним на виборну посаду, коли це зв`язано з переїздом в іншу місцевість;

членам сім`ї народного депутата України у разі його смерті в період виконання депутатських обов`язків у Верховній Раді України на постійній основі;

працівникам протитуберкульозних закладів у разі виникнення професійного захворювання на туберкульоз.

Поза чергою жиле приміщення може надаватися також в інших випадках, передбачених законодавством України.

Громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.

Особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, після досягнення 23 років не втрачають право на позачергове отримання жилого приміщення, за умови їх перебування у встановленому порядку на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, на момент досягнення 23-річного віку.

Облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання регулюють Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених 11 грудня 1984 р. N 470 (далі Правила).

Пунктом 15 Правила передбачено, що на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті. Зазначені вимоги не поширюються на внутрішньо переміщених осіб, визначених у підпункті 8 пункту 13 цих Правил.

Виконавчі комітети обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок можуть установлювати тривалість часу постійного проживання громадян у даному населеному пункті, необхідну для взяття на квартирний облік.

При визначенні потреби громадян у поліпшенні житлових умов беруться до розрахунку члени їх сімей, які прожили і мають реєстрацію місця проживання у відповідному населеному пункті не менше встановленого строку (крім подружжя, неповнолітніх дітей і непрацездатних батьків, а також осіб, зазначених у підпункті 8 пункту 13 цих Правил).

Згідно абзацу 2 пункту 21 Правил передбачено, що рішення про взяття громадян на квартирний облік за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація.

Відповідно до ч.1 статті 12 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною дев`ятою статті 12 вказаного Закону визначено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.

Механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей визначений Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 р. N 1081.

Відповідно до п.29 вказаного Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі

звільнення з військової служби в запас за станом здоров`я або у разі, коли вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку із скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів у разі неможливості їх використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі розформування військової частини - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла.

Відповідно до п.26 Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, громадяни перебувають на квартирному обліку до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті.

Громадяни знімаються з квартирного обліку у випадках: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; 2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; 3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, Житловим Кодексом України, пунктом 29 цих Правил та іншими актами законодавства; 4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання; 5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік; 6) скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; 7) одноразового отримання від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення.

Так, відповідно до абз.4 ч.1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Також в п.3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями закріплено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій

службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Аналізуючи положення вищезазначених норм права, суд зазначає, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Судом встановлено, що позивач має вислугу років в Збройних Силах України понад 20 років, що підтверджується копією військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_6 .

Отже, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже, і на залишення на обліку до отримання ними житла, у тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 752/5881/15-ц, Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 359/5527/19, від 15 жовтня 2020 року у справі № 636/1424/19, від 01 квітня 2020 року у справі №638/5769/18, від 27 листопада 2019 року у справі № 639/302/18-ц, від 22 вересня 2021 року у справі №740/3917/20.

Приймаючи оскаржуваний наказ від 01.03.2021 року №150 в частині зняття з квартирного обліку військової частини НОМЕР_4 старшого прапорщика ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням військової служби в запас за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої (у зв`язку із закінченням строку контракту) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», командир військової частини НОМЕР_2 не врахував положення вищезазначених норм права, що призвело до безпідставного виключення позивача з квартирного обліку військовослужбовців, осіб, як особу, яка звільнена з військової служби та має право на отримання житла разом із членами своєї сім`ї за рахунок житлового фонду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 01.03.2021 року №150 в частині зняття з квартирного обліку військової частини НОМЕР_4 старшого прапорщика ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням військової служби в запас за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої (у зв`язку із закінченням строку контракту) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно довідки Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя, ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у Запорізькому гарнізону та військовій частині НОМЕР_4 з 22.11.1999 року складом сім`ї чотири особи, а саме: ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 , донька ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 .

А також ОСОБА_1 перебуває у списках осіб, які мають право на першочергове, отримання жилих приміщень з 9 січня 2018 року, як учасник бойових дій. Номер у загальній черзі гарнізону 110. Номер у гарнізонному списку на першочергове.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_5 від 14.11.2017 ОСОБА_1 , як пред`явник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Враховуючи наведені у довідці дані, а також інші наявні у матеріалах справи докази, встановлені у справі обставини та висновок суду про визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу від 01.03.2021 року №150 в частині зняття з квартирного обліку військової частини НОМЕР_4 старшого прапорщика ОСОБА_1 , суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку, складом сім`ї чотири особи, з 22.11.1999 у списках осіб, які мають право на першочергове отримання жилих приміщень, як учасника бойових дій.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

28.10.2025 до суду надійшла заява представника позивача, в якій він просив при прийнятті рішення по справі вирішити питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу:

- в Харківському окружному адміністративному суді, а саме стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 4000 грн.;

- в Дзержинському районному суді м. Харкова, а саме стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 3000 грн.

05.12.2024 відповідачем подано до суду заяву, в якій він просив при прийнятті судового рішення по справі № 638/8254/21 зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-5 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Така правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем подано до Харківського окружного адміністративного суду докази, на підтвердження витрат позивача, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката в суді першої інстанції у розмірі 4000 грн, а саме: договір про надання правової допомоги від 20.10.2024; акт виконаних робіт від 23.10.2024; платіжну інструкцію від 22.10.2024; квитанцію від 20.10.2024.

До заяви щодо витрат на правничу допомогу у Дзержинському районному суді м. Харкова було додано: ордер на надання правничої (правової) допомоги від 29.10.2021 року; договір про надання правової допомоги від 29.10.2021 року; акт виконаних робіт від 02.02.2022 року та меморіальний ордер від 02.02.2022 року.

Надані документи дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість.

Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд виходить з того, що ця справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало б подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання, а також ураховує, що справа відноситься до категорії справ незначної складності, що розглянутий судом в порядку спрощеного провадження.

Враховуючи наведене, предмет спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що витрати, які підлягають відшкодуванню позивачу слід зменшити, та співмірною сумою відшкодування є 5000 грн.

Такий розмір є співмірним із обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також значенням справи для сторони.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 листопада 2021 року у справі № 420/1109/20.

Крім того, судом враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №640/3098/20, від 08 лютого 2022 року у справі №160/6762/21, від 02 лютого 2023 року у справі №120/4765/21-а, в яких, зокрема зазначено, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судовий збір підлягає розподілу за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, третя особа - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя (, вул. Земського лікаря Лукашевича, 4, м. Запоріжжя, 69063) про поновлення на квартирному обліку задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 01.03.2021 року №150 в частині зняття з квартирного обліку військової частини НОМЕР_4 старшого прапорщика ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням військової служби в запас за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої (у зв`язку із закінченням строку контракту) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку, складом сім`ї чотири особи, з 22.11.1999 у списках осіб, які мають право на першочергове отримання жилих приміщень, як учасника бойових дій.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень).

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04 лютого 2025 року.

Суддя Н.А. Полях