Справа № 340/7157/24
Суддя: Г.П. КАЗАНЧУК
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/7157/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Казанчук Г.П., розглядаючи в порядку спрощеного позовного провадження заяву адміністративну справу ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Коваля Олександра Володимировича, звернувся до суду з позовною заявою, яка в подальшому була уточнена 21.11.2024 року, в якій просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, які виразились прийнятті рішення про відмову в призначенні пенсії від 26.09.2024 №52 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за віком на пільгових умовах, відповідно до ч.2 ст.114 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області від 26.09.2024 № 52;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2 ст.114 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з дати звернення, а саме з 18.09.2024, зарахувавши до пільговий стаж за Списком № 1 (підземні роботи):

- з 01.09.1990 по 04.07.1991 - навчання в професійно-технічному училищі №93 м. Донецька за професією ''Електрослюсар підземний'';

- з 23.11.1991 по 01.12.1991 - робота електрослюсарем підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті Шахті ''Південноукраїнська'' № 1;

- з 09.12.1991 по 11.12.1993 - строкова військова служба в Українській Армії;

- з 14.02.1994 по 04.08.1996 - робота електрослюсарем підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті на Шахті ''Південноукраїнська'' № 1

05.08.1996 по 24.03.1997 - робота гірничим робітником з повним робочим днем в шахті на Шахті ''Південноукраїнська'' № 1

- з 25.03.1997 по 23.07.1998 - робота гірничим робітником очисного забою з повним робочим днем в шахті Список № 1 (підземний) на Шахті ''Південноукраїнська'' № 1;

- з 01.04.1999 по 03.06.1999 - робота машиністом підземних установок 3 розряду підземним з повним робочим днем в шахті на шахті ДВАТ шахта ''Південнодонбаська'' № 3;

- з 04.06.1999 по 22.07.2001 - робота гірничим робітником очисного забою з повним робочим днем в шахті на шахті ДВАТ шахта ''Південнодонбаська'' № 3;

- періоди роботи з 25.03.1997 по 23.07.1998 та з 04.06.1999 по 22.07.2001 на посаді гірника очисного забою, зарахувати до пільгового стажу в провідних професіях не менше 20 років та зробити відповідний перерахунок, відповідно до роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 № 8, зарахувавши 1 повний рік роботи, як 1 рік і 3 місяці на підземних роботах (25 років).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає про протиправність дій щодо прийняття рішенням про відмову в призначенні пільгової пенсії від 26.09.2024 року №50252, оскільки до пільгового стажу за Списком 2 не зарахований період роботи навчання ОСОБА_1 та період його роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 02.12.1991 та не зараховані періоди роботи за списком №1 з 14.02.1994 по 23.07.1998, оскільки довідку видано з порушенням чинного законодавства. Відповідно представник позивача вважає протиправною бездіяльність в призначенні йому пенсії на пільгових умовах згідно зі статтею 114 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування''.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 року дану адміністративну справи прийнято до свого провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не погоджуючись із позов подало відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії за розрахунком пенсійного органу має страховий стаж роботи 51 рік, пільговий стаж відсутній, оскільки до стажу. Що дає право на зниження пенсійного віку відповідно до довідки від 02.08.2001 №366 та трудової книжки серія НОМЕР_3 від 02.12.1991 не зараховано періоди роботи за спском №1 з 14.02.1994 по 23.07.1998, оскільки довідку видано з порушенням вимог чинного законодавства.

Представник позивача подав відповідь на відзив.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 року вирішено подальший розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 29.01.2025 року.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 року відкладено розгляд справи до 03.02.2025 року та витребувані додаткові докази.

В судове засідання 03.02.2025 року сторони не з`явились, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи за їх відсутності.

У зв`язку із вказаним, усною ухвалою суду, керуючись ч.9 ст.205 КАС України , вирішено провести розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має третю групу інвалідності та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області як отримувач пенсії за інвалідністю.

ОСОБА_1 звернувся із заявою від 18.09.2024 року №2630 засобами вебпорталу електронних послуг Пенсійного фонду України про перерахунок пенсії прехід на інший вид пенсії, з пенсії по інвалідності на пенсію за віком за Списком №1 відповідно до 114 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування''.

Рішенням про відмову в призначенні пенсії № 52 від 26.09.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії та переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за віком за списком №1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування''. Вказане рішення обґрунтоване тим, що за результатом розгляду документів доданих до заяви, до стажу, що дає право на зниження пенсійного віку відповідно до довідки від 02.08.2001 та трудової книжки серія НОМЕР_2 від 02.12.1991 не зараховано періоди роботи за списком №1 з 14.02.1994 по 23.07.1998, оскільки довідку видано з порушенням вимог чинного законодавства (надалі спірне рішення, а.с.28-30).

Отже, правомірність та законність дій щодо прийняття вказаного рішення є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.

Кодекс адміністративного судочинства України (надалі КАС України) не містить окремого визначення понять "дії" чи "бездіяльність", натомість є визначення індивідуального акту - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (стаття 4 КАС України).

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.04.2018 року у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені не будь-які дії суб`єкта владних повноважень, а лише ті, які порушують права, свободи або законні інтереси позивача. Тобто оспорюваними діями повинні створюватись перешкоди для реалізації права позивача на отримання щомісячної грошової виплати, натомість, такими перешкодами є не окремі дії відповідача, оскільки лише рішення про відмову в призначенні пенсії, безпосередньо впливає на права позивача. При цьому, представник позивача не було заявлено як самостійну позовну вимогу про визнання протиправним такого рішення, а лише вказано про його скасування.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суд зважає на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оспорювані представником позивача дії не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав, свобод, інтересів та не породжують для нього будь-яких обов`язків. Такі дії самі по собі не мають безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення позивача можливості їх реалізувати та не покладають на нього певні обов`язки, не можуть вважатись такими, що порушують права, свободи чи інтереси позивача.

Рішенням, що має безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки позивача, є саме рішення про відмову в призначенні пільгової пенсії від 26.09.2024 року, у зв`язку із чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача. Натомість, з огляду на приписи статті 9 КАС України, суд вирішив вийти за межі позовних вимог, здійснивши перевірку на предмет законності саме рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 26.09.2024 року №52.

Стосовно законності винесення спірного рішення, суд зазначає наступне.

На час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачу виповнився 51 рік.

Суд акцентує увагу, що за змістом спірного рішення не можливо встановити загальний та пільговий стаж роботи позивача. Водночас, на вимогу суду про надання розрахунку страхового стажу позивача, який зарахований до пільгового стажу, а який ні, відповідачем надано роздруківку із пенсійної справи позивача в розрізі страхових періодів (а.с.122).

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.

У постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 1840/3344/18 Верховний Суд зазначив, що ''пенсія за віком'' - це свого роду ''державний депозит'' (примусовий та індивідуальний) кожної особи, який залежить від праці такої особи, та підлягає безумовному поверненню з боку держави у встановленому розмірі протягом всього життя пенсіонера після досягнення певного віку.

Суд вважає, що зазначений правовий висновок необхідно розповсюдити також і на ''пенсії за віком на пільгових умовах''.

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

У абзаці другому частині 2 статті 114 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається: 1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок - №637).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, в яких має бути зазначені періоди, що зараховуються до спеціального трудового стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, що зараховується до спеціального трудового стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, на підставі яких видана довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637.

Представник позивача зазначив, що до пільгового стажу позивача не зараховані період навчання за фахом та час проходження строкової військової служби. Позивач проходив навчання у закладі професійної освіти, такий час навчання зараховується до трудового стажу позивача, як здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, оскільки перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_4 від 02.12.1991 року наявні таки записи:

- №1 від 01.09.1990 до 30.06.1991 навчання в ПТУ №93 м. Донецька за професією ''Електрослюсар підземний'', диплом № НОМЕР_5 ;

Штамп ''Шахта Південнодонбаська'' №1''

- №2 від 09.07.1991 прийнятий електрослюсарем/слюсарем чергового по ремонту обладнання 3 р. поверхні наказ 134к від 09.07.1991;

- №3 від 23.11.1991 переведений електрослюсарем підземного з повним робочим днем у шахті наказ №238к від 23.11.1991;

- №4 від 01.12.1991 звільнений у зв`язку зі службовою в Радянській армії наказ 245 від 02.12.1991

09.12.1991 по 11.12.1993 служба в БМФ військовий квиток № НОМЕР_6 ;

Штамп ''Шахта Південнодонбаська'' №1''

- №5 від 14.02.1994 прийнятий електрослюсарем підземним 3 розряду з повним робочим днем наказ 30к від 14.02.1994…

Представник позивача наголошував, що період навчання позивача з 01.09.1990 до 30.06.1991 необхідно зарахувати до пільгового стажу, оскільки ОСОБА_1 був влаштований по спеціальності електрослюсарем на шахту 09.07.1991 року, а переведений підземним електрослюсарем з 23.11.1991 у день його повноліття, тому вважає, що позивач влаштувався на роботу по спеціальності протягом трьох місяців після закінчення навчання, він працював на підприємстві вугільної промисловості, але не працював під землею, не по власному бажанню, а тому, що раніше 18 років не міг працювати по техніці безпеки в шахті з повним робочим днем.

Згідно частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до статті 38 Закону України ''Про професійну-технічну освіту'' час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учні, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Таким чином, перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією, яка віднесена до Списку №1, перевищує три місяці, тому підстав для зарахування позивачу періодів навчання до пільгового стажу немає. Так, днем закінчення навчання позивача є 04.07.1991, а днем зарахування на роботу, яка відноситься до Списку №1 є 23.11.1991 (наказ №238к). Вказаний період перевищує три місяці. Неможливість виконання позивачем підземних робіт до його повноліття не може бути підставою для зарахуванням періоду навчання до пільгового періоду роботи.

Відповідачем не зарахований до пільгового періоду, період навчання позивача з 01.09.1990 по 04.07.1991 (а.с.122), що на переконання суду здійснено на підставі законодавства, яке наведене судом вище.

Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162 затверджений Список 1, у якому визначено перелік виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно позиції 1010100г-19931 Списку №1 вказана робота електрослюсара (слюсарі) чергові та з ремонту обладнання, електрослюсарі по стволу, електро-слюсарі шахтні по обслуговуванню стволів, шурфів і підйомних машин, зайняті на роботах по обслуговуванню стволів, шурфів і підйомних машин період роботи на такій посаді слід відносити до пільгового стажу за умови підземних робіт, натомість позивач у спірний період працював електрослюсарем на поверхні.

Згідно запису у трудовій книжці №1-2 позивача прийнято електрослюсарем по ремонту обладнання на поверхні з 09.07.1991 по 23.11.1991. Представник позивача вказує, що позивача не було прийнято на роботу електрослюсарем в шахті, оскільки позивач не досяг 18 річного віку. Оскільки вказаний вид роботи на поверхні не відноситься до Списку 1 та Списку 2, тому цей період відповідачем правомірно не було зараховано до пільгового стажу, а відтак, суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

З урахуванням викладеного, суд відхиляє доводи представника позивача про необхідність зарахування часу навчання позивача з 01.09.1990 по 04.07.1991 до пільгового стажу за Списком № 1 (підземні роботи) за їх безпідставністю, а відтак у цій частині слід відмовити у задоволенні позову.

Також, відповідачем не зараховано до пільгового стажу позивача, період проходження ним військової служби з 09.12.1991 по 11.12.1993 (а.с.122).

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у стаж роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба, незалежно від місця її проходження.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Час проходження строкової військової служби зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, особа працювала за професією, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Тобто, визначальною умовою для зарахування часу проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, є включення періоду трудової діяльності, що передує призову на військову службу, до відповідного стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Оскільки відповідачем протиправно не враховано до пільгового стажу за Списком № 1 (підземні роботи) період проходження військової служби позивачем з 09.12.1991 по 11.12.1993, тому цей період слід зарахувати до пільгового стажу позивача.

Позивач під час призову на строкову службу, а саме з 09.12.1991 року, працював електрослюсарем підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті, в подальшому після звільнення з військової служби 14.02.1994 року, позивач був знову прийнятий на роботу електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті Шахту «Південнодонбаська» № 1.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що період проходження військової служби з 09.12.1991 по 11.12.1993 необхідно зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 (підземні роботи).

Крім того, відповідачем не було зараховано до пільгового стажу період роботи позивача згідно довідки від 02.08.2001 №366 (а.с.94), вказуючи про певну її дефектність/невідповідність. Водночас, суд констатує, що ні у спірному рішенні, ні у відзиві, не конкретизовано таку невідповідність, що виключає здійснити правовий аналіз на предмет законності цих доводів.

У довідці від 02.08.2001 №366 вказаний період роботи позивача з 23.11.1991 по 01.12.1991 та з 14.02.1994 по 23.07.1998. Крім того, у вказаній довідці вказано про те, що за листопад місяць 1991 року (з 23 числа) спусків в шахту не було. Суд, відхиляє доводи відповідача про наявність дефектів у довідці, оскільки вказана містить печатку та підписи уповноважених осіб, а також у довідці є інформація щодо наказів про зарахування та звільнення. Більш того, зазначення у довідці інформації про відсутність за листопад місця 1991 року (з 23 числа) спусків у шахту, опосередковано свідчить про те, що протягом іншого періоду, робота позивача відбувалась із спусками в шахту.

Згідно роз`яснення Міністерства соціального захисту населення України Міністерства праці України N 01-3/406-02-2 від 10.05.94 ''Про порядок застосування Списків N 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах'' Списки N 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах, застосовуються на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від їх відомчого підпорядкування і форм власності, а також у дослідних виробництвах науково-дослідних, конструкторських організацій і навчальних закладів.

Робітники, професії і посади яких передбачені в Списках N 1 і 2, користуються правом на пенсію за віком при умові, якщо їх праця в період роботи після введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" відповідає умовам (показникам), зазначеним у Списках, що повинно підтверджуватися результатами атестації робочих місць на підприємствах і в організаціях.

Право на пенсію на пільгових умовах мають робітники, зайняті виконанням робіт, передбачених Спискам N 1 і 2, на протязі повного робочого дня. Під повним робочим днем вважається виконання роботи в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу. Сюди ж включається час проведення підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, а також робіт поза своїм робочим місцем з метою забезпечення виконання своїх трудових функцій.

Принагідно суд зауважує, що в даному випадку, у довідці №366 зазначено про те, що 9 днів з 23.11.1991 року по 01.12.1991 року не було спусків в шахту, при цьому, оцінку вказаному факту має надати виключно пенсійний орган. З огляду на те, що з приводу цих обставин пенсійний орган не висловлював заперечень, тому у суду відсутні обставини визначати кількість днів, які слід віднести до пільгового стажу, натомість, є тільки заперечення щодо врахування цього періоду через невідповідність довідки.

Враховуючи вищеописане, суд вважає, що протиправне неврахування до пільгового стажу періоду роботи позивача, який підтверджений довідкою від 02.08.2001 №366, водночас, календарну кількість пільгового стажу має право обрахувати відповідач, з огляду на те, що це є дискреційні повноваження пенсійного органу.

Представник позивача у позовній заяві просить зарахувати до пільгового стажу період роботи позивача з 01.04.1999 по 23.07.2001, проте згідно розрахунку пільгового стажу, вказаний період роботи позивача, відповідачем враховано до пільгового періоду згідно ст.14, пост.202, підземні 2 року 3 місяця 22 дні (а.с.122).

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, громадських об`єднань і посадових осіб.

Свою позицію щодо застосування Конституції України при здійсненні правосуддя Верховний Суд України свого часу відобразив у постанові Пленуму ''Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя'' від 1 листопада 1996 року №9.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у постановах від 28 листопада 2018 року у справі №607/6092/18, від 05 червня 2019 року у справі №607/6865/18, від 11 червня 2019 року у справі №917/1338/18, визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу; натомість установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).

Відсутність спору на день звернення позивача до суду, у свою чергу, взагалі виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту (висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №802/2474/17-а; провадження №11-1081апп18).

Враховуючи вищезазначене, суд констатує про відсутність порушеного права позивача щодо незарахування періоду його роботи з 01.04.1999 по 23.07.2001 до пільгового періоду, станом на день звернення позивача до суду. Вказане є беззаперечною підставою для відмови в позові.

Принагідно суд зазначає, що спірне рішення взагалі не містить календарно визначених періодів, які були зараховані до пільгового періоду, а які ні.

При цьому, представник позивача вказує про необхідність проведення обрахунку пільгового стажу з 25.03.1997 по 23.07.1998 на посаді гірника очисного забою, врахувати до пільгового стажу в провідних професіях не менше 20 років та зробити відповідний перерахунок, зарахувавши 1 повний рік роботи, як рік і 3 місяці на підземних роботах (25 років).

Так, вказаний період охоплюється періодом роботи позивача, який не був врахований відповідачем через невідповідність довідки. Вказані доводи відповідача не ґрунтуються на нормах закону, а відтак є протиправними.

Відповідачем вказаний період роботи позивача взагалі не був врахований до пільгового періоду з огляду на певну дефектність підтверджуючої довідки, отже відповідачем взагалі не надавався аналіз на предмет наявності права пільгового обрахунку 1 повний рік роботи, як рік і 3 місяці на підземних роботах, а відтак, суд має права перебирати дискреційні повноваження позивача до факту наявності спору щодо цих обставин.

Відповідно до частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

Підсумовуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 26.09.2024 за №52 про відмову в призначенні позивачу через відсутність пільгового стажу є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас, позовна вимоги щодо зобов`язання зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 періодів, визначених у позові, підлягає частковому задоволенню, з огляду на вищевикладене.

Крім того, позовна вимоги про зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' не підлягає задоволенню, оскільки повноваження щодо обрахунку кількості пільгового стажу належить виключно до дискреційних повноважень пенсійного органу. Суд наділений повноваженнями, у разі наявності спору, перевіряти правомірність таких на предмет законності.

Відповідно до частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування індивідуального акту, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також з огляду на те, що пенсійний орган перед вирішенням питання про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язаний здійснити обрахунок пільгового стажу.

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Докази понесення інших витрат у справі відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у розмірі 807,47 грн (1211,2/3 х 2) за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 143, 242-246, 250, 251, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання; АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107; задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 26.09.2024 року №252 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 із врахуванням до пільгового стажу:

- періоду роботи, який підтверджується довідкою від 02.08.2001 року №366;

- період проходження строкової військової служби в Українській Армії з 09.12.1991 по 11.12.1993.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати (судовий збір) у сумі 807,47 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. КАЗАНЧУК