Справа № 500/1535/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 500/1535/24 пров. № А/857/18339/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року у справі № 500/1535/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

суддя у І інстанції Баб`юк П.М.,

час ухвалення рішення 17 червня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту рішення 17 червня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ :

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області, у якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області від 22.02.2024 №92 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплачувати з 23.02.2024 ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 13.02.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Однак, за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області своїм рішенням від 21.02.2024 №92 відмовило позичу у призначенні такої пенсії, мотивуючи тим, що він не підтвердив мінімально необхідний період роботи чи проживання на території зони посиленого радіологічного контролю не менше 4 років станом на 01.01.1993, що і слугувало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року у справі № 500/1535/24 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржила позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з невідповідністю висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, обставинам справи.

Вважає, що матеріалами справи підтверджено обставини щодо проживання, навчання і роботи позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю (м.Чортків, смт. Заводське, село Колиндяни Чортківського району Тернопільської області) з 26.04.1986 по 01.01.1993 не менше 4-х років, однак, досліджуючи зазначений період на предмет перебування позивача на територіях радіоактивного забруднення у спірний період часу, місцевий суд надав перевагу одним доказам над іншими, і погодився з доводами відповідача 2, вважаючи такий період за 02 роки 10 місяців 09 днів, який слід визнати помилковим.

Зауважує, що позивач з 01.04.1984 по 25.05.1984 навчалася у Чортківському міжшкільному навчально - виробничому комбінаті, на що вказує видане свідоцтво цього комбінату, та проживала у м. Чорткові по вул. Шкільна, 7 Тернопільської області з 20.04.1986 по 29.08.1990, що стверджується довідкою відділу «ЦНАП» Чортківської міської ради від 06.02.2024 №20-10/154 щодо реєстрації місця її проживання.

Навчання і проживання позивача в м. Чорткові охоплює собою період з моменту аварії на Чорнобильській АЕС - 26.04.1986 по 31.07.1986 (*початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки), і надалі до 29.08.1990, а з 29.08.1990 по сьогодні в смт. Заводське Чортківського району Тернопільської області, що підтверджується довідкою «ЦНАП» Заводської селищної ради Чортківського району Тернопільської області від 06.02.2024 №50, згідно з якою ОСОБА_1 проживає за місцем реєстрації в смт. Заводське з 29.08.1990 по теперішній час за адресою - АДРЕСА_1 .

Факт роботи позивачки на територіях радіоактивного забруднення стверджується записами трудової книжки серія НОМЕР_1 від 16.08.1990, починаючи з 15.08.1990 по теперішній час (пункти з 1-го по 30-й).

Позивач практично з квітня 1986 року і по теперішній час проживала (працювала) на радіоактивно забрудненій території до 01.01.2015, що спростовує висновок місцевого суду про період її проживання на зазначеній території 2 роки 10 місяців 09 днів, як помилковий.

Щодо навчання на денній формі Тернопільського державного педагогічного інституту ім. Я. Галана з 01.09.1986 по 28.06.1990, то апелянт зауважує, що позивач постійно приїжджала до місця свого проживання по АДРЕСА_2 , тобто на вихідні дні і канікулярний зимовий і літні періоди, тобто січень, червень, липень і серпень.

З урахуванням наведеного просить рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року у справі № 500/1535/24 скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Відповідачі правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до ч.4 ст.304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач 13.02.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви, за принципом екстериторіальності, структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області №92 від 21.02.2024 позивачу відмовлено в призначенні пенсії оскільки документами підтверджено, що позивач станом на 01.01.1993 проживала (працювала) у зоні посиленого радіологічного контролю 02 роки 10 місяців 09 днів за необхідності не менше 4-х років (арк. справи 10).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки період навчання позивача в Тернопільському державному педагогічному інституті з 01.09.1986 по 28.06.1990 не може бути зарахований до періоду проживання (навчання та період роботи) на території зони посиленого радіоекологічного контролю, ОСОБА_1 не підтвердила факту проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю з 26.04.1986 до 01.01.1993 не менше чотирьох років, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області від 21.02.2024 №92 є обґрунтованим та правомірним.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

З наведених положень Закону вбачається, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абз.6 п.2 ч.1 ст.55 Закону № 796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року.

Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, але постійно проживали/постійно працювали у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, з розрахунку - 1 рік за 3 роки проживання/роботи.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону (частини друга та третя статті 55 Закону №796-XII).

Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 4 років станом на 01 січня 1993 року, то його необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року.

Положення абз.6 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ за дотримання умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше ніж на 5 років.

Таким чином, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту статті 55 вказаного Закону, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» с.Великий Обзир Камінь-Каширського району Волинської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок № 22-1), передбачено, що при призначенні (перерахунку) пенсії за віком надаються, зокрема документи, які засвідчують особливий статус особи, та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування.

Судом першої інстанцій встановлено, що згідно з довідкою Відділу "Центру надання адміністративних послуг" Чортківської міської ради від 06.02.2024 №20-10/154 ОСОБА_1 з 20.04.1986 по 29.08.1990 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, ОСОБА_1 з 01.09.1986 по 28.06.1990 навчалася у Тернопільському державному педагогічному інституті, що підтверджується дипломом від 29.06.1990 серії НОМЕР_2 (арк. справи 28).

Місто Тернопіль не віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю, відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, який затверджено Постановою Кабінету Української РСР від 23.07.1991 №106.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що період навчання позивача в Тернопільському державному педагогічному інституті з 01.09.1986 по 28.06.1990 не може бути зарахований до періоду проживання (навчання та період роботи) на території зони посиленого радіоекологічного контролю, а період з 26.04.1986 по 31.08.1986 та з 29.06.1990 по 01.01.1993 складає 2 роки 10 місяців 09 днів, тобто менше 4 років.

Не спростовують таких висновків і посилання апелянта на те, що в період навчання на денній формі Тернопільського державного педагогічного інституту ім. Я. Галана з 01.09.1986 по 28.06.1990 позивач постійно приїжджала до місця свого проживання по вул. Шкільна, 7 в м.Чорткові Тернопільської області, тобто на вихідні дні і канікулярний зимовий і літні періоди, тобто січень, червень, липень і серпень, оскільки Закон № 796-ХІІ передбачає необхідність фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості.

Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17 та від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17 сформовано висновок про те, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що оскільки позивач не представила доказів постійного проживання станом на 01 січня 1993 року у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років, тому відсутні підстави вважати протиправним рішення ГУ ПФУ в Волинській області від 21.02.2024 №92 про відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Правову позицію аналогічного змісту викладено у постановах Верховного Суду від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22, від 11 листопада 2024 року у справі №460/19947/23.

Таким чином, приймаючи рішення №92 від 21.02.2024 про відмову у призначенні позивачу пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ ГУ ПФУ в Волинській області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 241, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року у справі № 500/1535/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк