Справа № 480/3463/24
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2025 року Справа № 480/3463/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравченка Є.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/3463/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач), в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області перевести та виплатити з 17.04.2024 року ОСОБА_1 пенсію державного службовця відповідно до п. 10 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII з урахуванням довідок про заробітну плату від 03.04.2024 року № 67 та № 68.
Ухвалою суду від 01.05.2024 позовну заяву було прийнято до розглядувідкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
Копія даної ухвали була направлена Головному управлінню Пенсійного фонду України в Сумсмській області через підсистему "Електронний суд" та отримана ним 02.05.2024, про що свідчить довідка про доставку електронного листа. Проте, відповідач не скористався правом на подання заперечень.
Згідно із ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Також, вказаною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання додаткових доказів у справі. На виконання вимог ухвали суду, відповідач надав додаткові докази (а.с.30-46).
Відтак, вбачається можливим здійснювати розгляд справи за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що первинно ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 26.08.2021.
17.04.2024 позивач звернувся із заявою до територіального управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якій просив здійснити переведення на пенсію за віком на умовах, визначених Законом України "Про державну службу" (а.с. 35).
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
При цьому, у зазначеному рішенні вказано, що згідно наданої трудової книжки № БТ-І від 26.01.1979 відсутні підстави для зарахування до стажу державної служби у Бориспільської митниці Державної митної служби України, оскільки за вказаний період роботи ОСОБА_1 присвоювалися персональні звання Радник митної служби 3 рангу, Інспектор митної служби II рангу, Радник податкової та митної справи III рангу, Радник митної служби III рангу. Відсутні підстави зарахування довідок про складові заробітної плати № 67, № 68 від 03.04.2024 року видані Державною митною службою України Київською митницею, оскільки робота на посадах не відповідає переліку посад державної служби. Враховуючи вищевикладене, підстави для переведення з пенсії за віком на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу відсутні, оскільки ОСОБА_1 не набув необхідного стажу роботи на посаді державного службовця визначених статтею 25 Закону № 3723.
Не погодившись з рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", позивач звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1 і 2 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Приписами частини 3 статті 46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до частини першої статті 9, частини першої статті 10 вказаного Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Положеннями частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII) визначаються принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.
Відповідно до п. 2 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII, з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 28.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.
Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, статтею 37 Закону № 3723-ХІІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статті 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі № 591/6970/16-а, від 19.03.2019 року у справі № 466/5138/17, від 10.04.2019 року у справі № 607/2474/17.
Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
У цій справі відсутній спір щодо загального страхового стажу та віку, який дає право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", водночас спірним є питання щодо стажу державної служби позивача.
Так, як встановлено судом, у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 щодо спірного періоду наявні такі записи (а.с. 34-46):
- 28.12.1994- призначений на посаду інспектора Бориспільської митниці (наказ від 26.12.1994 № 236-к);
- 01.05.1996 - переведений на посаду старшого інспектора тимчасово на період декретної відпустки (наказ від 06.05.1996 № 114-к);
- 12.06.1996- переведений на посаду старшого інспектора (наказ від 10.06.1996 № 150-к);
- 01.04.1997 - призначений на посаду старшого інспектора Бориспільської митниці ДМСУ, попередньо звільнивши з займаної посади Бориспільської митниці ДМКУ 31.03.1997 п.1 ст. 40 КЗпП України (наказ від 01.04.1997 № 53);
- 03.12.2001 - присвоєно персональне звання "Радник митної служби 3 рангу" (наказ від 03.12.2001 № 530-кДМСУ):
- 01.04.2004 - присвоєно спеціальне звання "Інспектор митної служби 2 рангу" відповідно до постанови КМУ від 16.03.2003 № 90 (наказ від 30.03.2004 № 293-к ДМСУ);
- 28.11.2006 - присвоєно спеціальне звання "Інспектор митної служби 3 рангу" (наказ від 28.11.2003 № 1138-к ДМСУ);
- 07.10.2010- звільнений у порядку переведення до Київської обласної митниці у зв`язку з припиненням Бориспільської митниці ст. 32 КЗпП України (наказ від 07.10.2010 № 506-к);
- 08.10.2010- призначений на посаду старшого інспектора відділу митного оформлення № 7 у порядку переведення з Бориспільської митниці (наказ від 07.10.2010 № 733-к);
- 07.07.2011 - переведений на посаду старшого інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста "Бориспіль-аеропорт" у зв`язку з реорганізацією підрозділу (наказ від 06.07.2011 № 609-к);
- 03.10.2011- переведений на посаду старшого інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста "Бориспіль-аеропорт" (наказ від 30.09.2011 № 971-к);
- Київська обласна митниця Державної митної служби України реорганізована шляхом приєднання до Київської митниці Міндоходів Міністерства доходів і зборів України (указ Президента України від 24.12.2012 № 726/2012, постанова КМУ від 20.03.2013 № 229);
- 01.06.2013 - призначений на посаду головного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста "Бориспіль-аеропорт" у порядку переведення з Київської обласної митниці, ст. 32КЗпП Украйни, за результатами стажування (наказ КММ від 01.06.2013 № 28-о);
- 01.07.2013 - присвоєний 12 ранг державного службовця (наказ від 01.07.2013 № 107-о);
- 01.11.2013 - переведений на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста "Бориспіль-аеропорт" (наказ КММ від 31.10.2013 № 345-о);
- 01.01.2014- присвоєно спеціальне звання "Радник податкової та митної справи ІІІ рангу" (наказ КММ від 25.12.2013 № 469-о);
- 26.02.2014 - переведений на посаду державного інспектора відділу митного оформлення № 6 митного поста "Бориспіль-аеропорт" (наказ КММ від 21.02.2014 № 125-о);
- 02.07.2014 - переведений на посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста "Бориспіль-аеропорт", за результатами стажування (наказ КММ від 01.07.2014 № 410-о);
- Київська митниця Міндоходів реорганізована шляхом приєднання до Київської митниці ДФС (постанова КМУ від 06.08.2014 № 311);
- 01.12.2014- переведений на посаду старшго державного інспектора відділу митного оформлення № 6 митного поста "Бориспіль-аеропорт" (наказ КМДФС від 28.11.2014 № 32-о);
- 01.02.2019 - переведений на посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 6 митного поста "Аеропорт Бориспіль" (наказ від 01.02.2019 № 109-о);
- реорганізація Київської митниці ДФС шляхом приєднання до Київської митниці Держмитслужби (постанова КМУ від 02.10.2019 № 858);
- 14.01.2020 - звільнений у порядку переведення до Київської митниці Держмитслужби п. 5 ст. 36 КЗпП України (наказ КМДФС від 11.01.2020 № 11-о);
- 15.01.2020- призначено на посаду старшого державного інспектора відділу № 6 митного поста "Аеропорт Бориспіль" в порядку переведення з Київської митниці ДФС (наказ від 14.01.2020 № 34-о);
- 15.01.2020 - присвоєно 6 ранг державного службовця (наказ від 17.01.2020 № 51-о);
- 01.07.2020 - присвоєно спеціальне звання "радник митної служби ІІІ рангу" (наказ від 01.07.2020 № 843-о);
- 02.07.2020 - переведено на рівнозначну посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 6 митного поста "Аеропорт Бориспіль" (наказ від 01.07.2020 № 839-о);
- 02.11.2020- переведено на рівнозначну посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 6 митного поста "Бориспіль" (наказ від 30.10.2020 № 1497-о);
-14.07.2021 - звільнено із займаної посади у порядку переведення для подальшої роботи в Київській митниці відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України "Про державну службу", п. 5 ст. 36 КЗпП України (наказ від 14.07.2021 № 656-о);
- 15.07.2021- призначено на рівнозначну посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 6 митного поста "Аеропорт Бориспіль" в порядку переведення з Київської митниці Держмитслужби з випробувальним терміном шість місяців шляхом укладення контракту про проходження державної служби (наказ від 14.07.2021 № 192-о);
- 01.12.2022- переведено на рівнозначну посаду старшого державного інспектора відділу портового контролю та комунікації з правоохоронними органами, шляхом прпинення дії контракту на попередній посаді (наказ від 29.11.2022 № 1426-о);
- 21.07.2023 - переведено на рівнозначну посаду старшого державного інспектора відділу портового контролю та комунікації з правоохоронними органами з укладаннням контракту про проходження державної служби (наказ від 20.07.2023 № 718-о);
- 12.12.2023 - припинено державну службу та звільнено із займаної посади у зв`язку з виходом на пенсію, розірванням контракту про проходження державної служби, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу" (наказ від 29.11.2023 № 1296-о).
Отже, з 28.12.1994 року по 12.12.2023 позивач працював на посадах у митних органах України, які змінювали назву з подальшим їх правонаступництвом, де відповідно до займаних посад і стажу роботи, йому присвоювались персональні та спеціальні звання.
Досліджуюючи питання, чи підлягає зарахуванню стаж безперервної роботи позивача у митних органах до стажу державної служби, суд зазначає про наступне.
Відповідно до статті 1 Закону № 3723-ХІІ, який був діючим протягом тривалих періодів роботи позивача на відповідних посадах в митних органах, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Пунктом 2 статі 546 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VІ встановлено, що митниця є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, має окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк із зображенням Державного Герба України та із своїм найменуванням і діє відповідно до Конституції України, цього Кодексу, інших нормативно-правових актів та на підставі положення, яке затверджується наказом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику. Правовий статус посадових осіб органів доходів і зборів визначається Митним кодексом України.
Положеннями частини 1 статті 569 Митного кодексу України визначено, що працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально- технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями. Частиною 3 статті передбачено, що правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.
З аналізу викладеного вбачається, що митна служба України є складовою частиною системи органів виконавчої влади України і складається з митних органів, митних організацій. Митна служба України є органом виконавчої влади і здійснює функції в галузі митної справи відповідно до Конституції України, законодавства про зовнішньоекономічну діяльність, митного законодавства та інших нормативних актів.
Аналогічні норми, що визначали статус митних органів в Україні, їх функції та правові основи діяльності у період роботи на відповідних посадах були визначені Митним кодексом України та спеціальним Законом України "Про митну справу в Україні" від 25 червня 1991 року № 1262-ХІІ.
Приписами статті 4 Закону України "Про митну справу в Україні" № 1262-ХІІ (в редакції від 21.03.2000) визначено, що Кабінет Міністрів України організовує і забезпечує здійснення митної справи. Безпосереднє керівництво митною справою покладається на Державну митну службу України, яка є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом. Положення про Державну митну службу України затверджується Президентом України. Відповідно до. статті 7 зазначеного Закону, посадовим особам митних органів України присвоюються спеціальні звання, які встановлюються законами України.
Статтею 5 Закону визначено, що створення, реорганізація та ліквідація митниць, спеціалізованих митних управлінь та організацій, установ і навчальних закладів здійснюється Державною митною службою України за погодженням з Міністерством фінансів України.
З системного аналізу вказаних норм вбачається, що посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання та які обіймають посади в митних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері митної політики), фінансуються за рахунок державного бюджету, а відповідно одержують заробітну плату - дійсно перебувають на державній службі та є державними службовцями.
Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. Відповідно до ч. 18 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або- персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
У свою чергу, Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою КМ України від 03.05.1994 року № 283, також було передбачено зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах судців, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.
Таким чином, зважаючи на те, що як Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015, так і нормами діючих до нього профільних Законів України "Про державну службу" № 3723-XII та № 509-ХІІ та Порядку № 283, було передбачено зарахування до стажу державної служби роботу (службу) на посадах керівних працівників і спеціалістів в митних органах, враховуючи те, що ОСОБА_1 28.12.1994 року по 12.12.2023 безперервно працював в митних органах, прийняв присягу державного службовця, обіймав відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері митної політики), те, що йому присвоювались відповідні ранги державних службовців та спеціальні звання, а також те, що позивач одержував заробітну плату за виконувану роботу за рахунок державного бюджету, - то всі періоди роботи (служби) позивача підлягають зарахуванню до стажу державної служби.
Однак, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, період служби позивача у Бориспільській митниці Державної митної служби України не було зараховано до стажу державної служби з огляду на те, що за вказаний період роботи ОСОБА_1 присвоювалися персональні звання Радник митної служби 3 рангу, Інспектор митної служби II рангу, Радник податкової та митної справи III рангу, Радник митної служби III рангу, а не ранги державного службовця.
Оцінюючи вказаний довод, суд зазначає, що відповідно до ст. 573 Митного Кодексу України, посадовим особам митних органів присвоюються такі спеціальні звання: 1) дійсний державний радник податкової та митної справи; 2) державний радник податкової та митної справи I рангу; 3) державний радник податкової та митної справи II рангу; 4) державний радник податкової та митної справи III рангу; 5) радник податкової та митної справи I рангу; 6) радник податкової та митної справи II рангу; 7) радник податкової та митної справи III рангу; 8) інспектор податкової та митної справи I рангу; 9) інспектор податкової та митної справи II рангу; 10) інспектор податкової та митної справи III рангу; 11) інспектор податкової та митної справи IV рангу; 12) молодший інспектор податкової та митної справи.
Положення про спеціальні звання посадових осіб митних органів, порядок присвоєння цих звань та їх співвідношення з рангами державних службовців, а також розміри надбавок до посадового окладу за спеціальні звання затверджуються Кабінетом Міністрів України. Спеціальні звання митної служби присвоюються довічно. Позбавлення спеціальних звань здійснюється виключно за вироком суду у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Поставною Кабінету Міністрів України «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" від 20.04.2016 року № 306 встановлено співвідношення між рангами державних службовців і спеціальними званнями посадових осіб митних органів, відповідно до яких: - дійсний державний радник митної служби 1 ранг державного службовця; - державний радник митної служби I рангу 2 ранг державного службовця; - державний радник митної служби II рангу 2 ранг державного службовця; - державний радник митної служби III рангу 3 ранг державного службовця; - радник митної служби I рангу 4 ранг державного службовця; - радник митної служби II рангу 5 ранг державного службовця; - радник митної служби III рангу 6 ранг державного службовця; - інспектор митної служби I рангу - 7 ранг державного службовця; - інспектор митної служби II рангу - 8 ранг державного службовця; - інспектор митної служби III рангу 9 ранг державного службовця; - інспектор митної служби IV рангу 9 ранг державного службовця; - молодший інспектор митної служби 9 ранг державного службовця.
Таким чином, в органах державної митної служби присвоюються спеціальні звання, які прирівнюються до відповідного рангу державного службовця, які неодноразово були присвоєні позивачу, що підтверджується записами його трудової книжки.
Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08 жовтня 2013 року у справі № 21-275а13 вказано, що аналіз положень ст.37 Закону № 3723, Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 року № 509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону № 3723.
Аналогічний підхід застосування означених норм права висловлений і Верховним Судом у постанові від 03.07.2018 року (справа № 586/965/16-а) та від 18.03.2021 року (справа №500/5183/17).
За таких обставин, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача з 28.12.1994 по 12.12.2023 на різних посадах в митних органах України, в тому числі і в Бориспільській митниці, мають бути зараховані до стажу державної служби позивача.
Застосовуючи механізм захисту права позивача на пенсію, порушеного відповідачем як суб`єктом владних повноважень, суд вважає, що з урахуванням повноважень, наданих суду частиною другою статті 245 КАС України, в частині позовної вимоги зобов`язального характеру позов належить задовольнити шляхом прийняття рішення про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області перевести ОСОБА_2 з 17.04.2024 на пенсію за віком відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII та статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 за № 3723-XII, зарахувавши періоди його роботи з 28.12.1994 по 12.12.2023 у митних органах України до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, що дає право на пенсію, згідно із Законом України «Про державну службу».
На переконання суду, зобов`язання органу перевести позивача на пенсію державного службовця з дати його звернення з відповідною заявою (17.04.2024) є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
Більше того, суд звертає увагу, що жодних інших перешкод та/або недотримання процедури звернення із заявою про призначення пенсії, аніж вирішених в судовому порядку, відповідачем не наведено, а тому суд дійшов висновку, що позивачем виконані всі передбачені законодавством умови для призначення пенсії державного службовця.
Такий спосіб захисту матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства, не є втручанням у дискреційні повноваження органу пенсійного фонду, оскільки судом під час розгляду справи та відповідачем під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії не було встановлено інших підстав для відмови у призначенні пенсії, ніж досліджені та спростовані судом під час розгляду справи.
Водночас, щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області виплатити з 17.04.2024 року ОСОБА_1 пенсію державного службовця відповідно до п. 10 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII з урахуванням довідок про заробітну плату від 03.04.2024 року № 67 та № 68 суд вважає, що в задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.
При цьому, суд виходить з того, що судовому захисту підлягають лише порушені, не визнані або оспорювані права; відповідне порушення має мати місце на момент розгляду справи судом, адже судовими актами не можуть регулюватись відносини на майбутнє.
Відтак, зазначені позовні вимоги заявлені позивачем передчасно, оскільки оцінка розміру пенсії позивача, призначеної позивачу з урахуванням даного судового рішення може бути надана лише після проведення пенсійним органом нарахування пенсії.
Оскільки призначення пенсії станом на дату розгляду справи не було здійснено, то у відповідній частині позовних вимог належить відмовити.
Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Положеннями частини З статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Водночас, суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору, адже незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок протиправних дій суб`єкта владних повноважень, і спір по суті вирішено на користь позивача.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн., що документально підтверджується квитанцією про сплату від 28.04.2024 № 5508-8250-5553-2488 (а.с.23).
Враховуючи зазначене, судовий збір у розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, як суб`єкта, що прийняв оскаржуване рішення.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко