Справа № 200/8255/24
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2025 року Справа№200/8255/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу №3886 від 31.10.2024, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 (далі за текстом позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (надалі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №3886 від 31.10.2024 полковника ОСОБА_2 «Про підсумки службового розслідування стосовно підполковника ОСОБА_1 ».

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом №3886 від 31.10.2024 командира військової частини НОМЕР_1 «Про підсумки службового розслідування стосовно підполковника ОСОБА_1 » за порушення обов`язків військової служби, а саме порушення статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та статей 11, 80 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України у частині свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, а також за самовільне залишення частини 18.09.2024, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді дисциплінарного стягнення суворої догани. Зі спірним наказом позивач не згоден, оскільки відповідач прийшов хибного висновку щодо відсутності поважних причин самовільного залишення місця несення служби в районі ведення воєнних (бойових) дій з незалежних від позивача у період з 19:55 18.09.2024 по 18:20 19.09.2024, які б підтверджувались відповідними документами. Однак в період часу з 22:00 18.09.2024 по 18:20 19.09.2024 позивач знаходився на території тимчасової дислокації Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, де за його участю проводились слідчі та процесуальні дії, як в приміщенні адміністративної будівлі поліції так і за її межами, що не було встановлено матеріалами службового розслідування, оскільки службове розслідування проводилось поверхнево та не взято до уваги пояснення позивача, в якому останній зазначав причини власної відсутності 18.09.2024 та не перевірили викладені обставини позивачем в поясненні. Позивач вважає, що командир військової частини НОМЕР_1 при накладенні на нього стягнення керувався лише особистими неприязними стосунками з ним, заздрістю та ненавистю до нього через його принципову позицію та особисту думку. Крім того, така підстава, передбачена розділом ІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, як «порушення військової дисципліни та обов`язків військової служби через відсутність під час проведення перевірки наявності особового складу управління військової частини», відсутня.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду письмові заперечення проти позову та всі докази на їх підтвердження, які наявні у відповідача.

23 грудня 2024 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача, в якому зазначено, що згідно зібраних матеріалів розслідування будь-яких поважних причин самовільного залишення місця несення служби в районі ведення воєнних (бойових) дій з незалежних від підполковника ОСОБА_1 у період з 19:55 18.09.2024 по 18:20 19.09.2024, які б підтверджувались відповідними документами, не встановлено. У період з 18:20 19.09.2024 по 26.09.2024 відсутність підполковника ОСОБА_1 підтверджується приписом № 7548 від 25.09.2024 та ухвалою № 208/9871/24 слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Вчинення даного правопорушення підтверджується фактами та обставинами, що встановлені в ході проведення службового розслідування та зазначені в розділі 3 акту. Правопорушення має прямий причинно-наслідковий зв`язок з проходженням військової служби. За підсумками проведеного службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 31.10.2024 № 3886 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закон України від 24.03.1999 № 551-XIV (зі змінами), ст. 11, ст. 80 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Закон України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами). Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є: особиста недисциплінованість зазначеного військовослужбовця та халатне ставлення до обов`язків військової служби; порушення вимог статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів». У зв`язку з чим, представник відповідача вважає вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими, крім того останній не надав до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які зазначені в позові, а отже у позовних вимогах слід відмовити.

У відповіді на відзив представник позивача підтримав обґрунтування заявлених вимог, викладених в позовній заяві. Також додатково вказав, що при формуванні відзиву на позовну заяву відповідач взагалі не навів жодного спростування доводам наведеним у позовній заяві, лише вдався до дублювання змісту матеріалів службового розслідування та цитування окремих положень Статуту Збройних Сил України.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2024 №98 (по стройовій частині) майор ОСОБА_1 , начальник протиповітряної оборони начальник відділення протиповітряної оборони, призначений наказом командувача Десантно-штурмових військ Збройних сил України (по особовому складу) від 20 березня 2023 року №66 на посаду начальника протиповітряної оборони начальника групи протиповітряної оборони штабу, з 06 квітня 2023 року приступив до виконання обов`язків.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.09.2024 року №277, підполковника ОСОБА_1 , начальника протиповітряної оборони начальника групи протиповітряної оборони штабу, вважати таким, що 19 вересня 2024 року самовільно залишив місце несення служби в районі ведення воєнних (бойових) дій, у зв`язку з тим, що обставини та причини відсутності на службі встановити не є можливим, призупинено виплату грошового забезпечення з 19 вересня 2024 року, вибув та вилучений зі складу сил та засобів, що беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (здійснення заходів), знято з продовольчого забезпечення. Підстава: рапорт полковника ОСОБА_3 (вх. №43121 від 19.09.2024).

20.09.2024 року встановлено місцезнаходження після самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 , що підтверджено довідкою доповіддю від 20.09.2024 № 692/11933, та письмовим поясненням військовослужбовців.

26.09.2024 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №284, підполковника ОСОБА_1 , начальника протиповітряної оборони начальник групи протиповітряної оборони штабу, що 19 вересня 2024 року, який самовільно залишив місце несення служби, вважати таким, що 19 вересня 2024 року був затриманий працівниками Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції та конвойований на гауптвахту в умовах ІНФОРМАЦІЯ_2 терміном на 60 діб з 19 вересня 2024 року по 18 листопада 2024 року.

Підполковника ОСОБА_1 , начальника протиповітряної оборони начальника групи протиповітряної оборони штабу, що з 19 вересня 2024 року перебуває на гауптвахті в умовах ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати таким, що прибув після тримання на гауптвахті відповідно до ухвали Заводського районного суду м. Кам`янське Дніпропетровської області.

Відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 № 1503/31371, наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) № 3398 від 22.09.2024 Про призначення службового розслідування стосовно підполковника ОСОБА_1 , № 3503 від 04.10.2024 Про продовження строку проведення службового розслідування призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 22.09.2024 № 3398, заступником командира частини з психологічної підтримки персоналу начальником відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_4 , проведено службове розслідування з метою уточнення причин та умов, що сприяли самовільному залишенню військової частини в умовах воєнного стану, а також встановлення ступеня вини начальника протиповітряної оборони начальника групи протиповітряної оборони штабу військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 , чиї дії стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до Акту службового розслідування від 30.10.2024 року, у ході службового розслідування та з`ясування фактичних обставин справи встановлено, що 19.09.2024 о 09:20 начальником штабу заступником командира військової частини НОМЕР_2 під час проведення перевірки наявності особового складу управління військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 виявлено відсутність начальника протиповітряної оборони начальника групи штабу військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 разом зі зброєю AKC-74 № НОМЕР_3 та боєприпасами 5.45мм 120 штук. На телефонні дзвінки підполковник ОСОБА_5 не відповідав, спроби пошуку результату не дали.

За фактом самовільного залишення частини зі зброєю підполковником ОСОБА_6 командиром військової частини НОМЕР_2 направлена доповідь від 19.09.2024 № 692/11908.

О 21:40 19.09.2024 до військової частини НОМЕР_2 від представника Донецького ЗВ BCП старшого лейтенанта ОСОБА_7 надійшла інформація, фотокопія протоколу затримання особи, яка вчинила кримінальне правопорушення від 19.09.2024 складеного слідчим СВ Покровського PУП ГУНП в Донецькій області старшим лейтенантом поліції Яковенком Микитою Миколайовичем відповідно до якого стало відомо, що о 18:20 19.09.2024 працівниками Покровського PУП ГУНП в Донецькій області в місті Покровськ Донецької області був затриманий підполковник ОСОБА_1 за підозрою у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 KK України.

Після надання необхідних пояснень та оформлення відповідних матеріалів працівниками поліції Покровського PУП ГУНП підполковника ОСОБА_1 було направлено на гауптвахту ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 . За фактом встановлення місцезнаходження після самовільного залишення військової частини зі зброєю підполковника ОСОБА_1 командиром військової частини НОМЕР_2 була направлена доповідь від 20.09.2024 № 692/11933.

На момент затримання підполковника ОСОБА_1 його особистої зброї при ньому не було. 20.09.2024 з`ясувалось, що свою особисту зброю підполковник ОСОБА_1 заховав в шафі в одній з кімнат у будинку в якому він проживав в н.п. Закітне Донецької області. В ході проведення пошукових дій особиста зброя підполковника ОСОБА_8 AKC-74 № НОМЕР_3 (в комплекті) з 4-ма спорядженими магазинами (120 набоїв 5.45мм) була знайдена старшим офіцером групи протиповітряної оборони майором ОСОБА_9 та доставлена до місця зберігання зброї підрозділу штабу військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі № 208/9871/24 застосовано відносно підполковника ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті строком до 18 листопада 2024 року включно.

26.09.2024 підполковник ОСОБА_1 повернувся після тримання на гауптвахті в ІНФОРМАЦІЯ_3 до розташування військової частини НОМЕР_2 , відповідно до припису № 7548 від 25.09.2024 на підставі внесення застави згідно ухвали № 208/9871/24 слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

3 приводу вищенаведених обставин військовослужбовці надали наступні письмові пояснення:

Начальник штабу заступник командира військової частини НОМЕР_2 полковник ОСОБА_3 у письмовому поясненні зазначив наступне:

«Я, полковник ОСОБА_3 по суті заданих мені питань можу пояснити наступне: згідно графіку чергування групи протиповітряної оборони на основному командному пункті військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_1 заступив на чергування з 10:00 до 18:00 18.09.2024. О 09:20 19.09.2024 я зателефонував підполковнику ОСОБА_1 для уточнення службових питань але телефон був відключений. На території основного пункту також був відсутній, пошукові заходи результате не дали. На місці відпочинку підполковника ОСОБА_1 знаходився його пістолет, автомат AKC-74 № НОМЕР_3 (в комплекті) з 4-ма спорядженими магазинами (120 набоїв 5.45мм) був відсутній. За фактом події командиру військової частини НОМЕР_2 був поданий рапорт від 19.10.2024 № 43121 та направлена довідка доповідь від 20.09.2024 № 692/11933. О 21:40 19.09.2024 від представника ІНФОРМАЦІЯ_4 старшого лейтенанта ОСОБА_7 надійшла інформація, фотокопія протоколу затримання особи, яка вчинила кримінальне правопорушення від 19.09.2024 складеного слідчим СВ Покровського PУП ГУНП в Донецькій області старшим лейтенантом поліції Яковенком Микитою Миколайовичем відповідно до якого стало відомо, що о 18:20 19.09.2024 працівниками Покровського РУП ГУНП в Донецькій області в місті Покровськ Донецької області був затриманий підполковник ОСОБА_1 за підозрою у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 185 KK України. Після чого вдалось зв`язатись з підполковником ОСОБА_11 який повідомив де перебуває його автомат, який в подальшому був знайдений старшим офіцером групи протиповітряної оборони майором ОСОБА_12 та доставлений до місця зберігання зброї підрозділу штабу військової частини НОМЕР_2 ».

Начальник протиповітряної оборони начальник групи штабу військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_1 у письмовому поясненні зазначив наступне:

«Я, підполковник ОСОБА_1 , щодо своєї відсутності на військовій службі можу пояснити наступне:

18.09.2024 був затриманий працівниками поліції Покровського PУП ГУНП в Донецькій області та в подальшому конвойований на гауптвахту в умовах ІНФОРМАЦІЯ_5 . Час затримання 22:00.

Відповідно до ухвали районного cvдy м. Дніпродзержинська по справі №208/9871/24 застосовано відносно мене запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті строком до 18.11.2024 включно.

26.09.2024 я повернувся після тримання на гауптвахті до розташування військової частини НОМЕР_2 , відповідно до припису № 7548 від 25.09.2024 на підставі внесення застави згідно ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської oбл. по справі № 208/9871/24 про що доповів рапортом.

Вибув з ІНФОРМАЦІЯ_6 18.09.2024 о 19:55 без дозволу командира бригади та начальника штабу. Вибув на особистому транспорті, без зброї».

Офіцер відділення персоналу штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 старший лейтенант ОСОБА_7 у письмовому поясненні зазначив наступне:

«Я, прикомандирований до в/ч НОМЕР_2 представник НОМЕР_4 старший лейтенант ОСОБА_7 з приходу заданих мені питань можу пояснити наступне, а саме, що мені 19.09.2024 о 21:40 надійшло повідомлення від слідчого СВ Покровського PУП ГУНП в Донецькій області старшого лейтенанта поліції Яковенка М.М. про те, що працівниками Покровського PУП ГУНП було затримано підполковника ОСОБА_1 за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 ККУ.

Цю інформацію я передав заступнику командира частини з ППП в/ч НОМЕР_2 підполковнику ОСОБА_4 та оперативному черговому в/ч НОМЕР_2 ».

Старший офіцер групи протиповітряної оборони штабу військової частини НОМЕР_2 майор ОСОБА_9 у письмовому поясненні зазначив наступне:

«Я, майор ОСОБА_9 по суті заданих мені питань можу пояснити наступне: згідно графіку чергування групи протиповітряної оборони на основному командному пункті військової частини НОМЕР_2 я заступив на чергування з 18:00 18.09.2024 до 02:00 19.09.2024. О 09:30 19.09.2024 мене викликав полковник ОСОБА_3 i повідомив, що мені необхідно заступити позачергове чергування у зв`язку з відсутністю підполковника ОСОБА_1 . Я зателефонував підполковнику ОСОБА_1 , але телефон був відключений. На території основного командного пункту також був відсутній, пошукові заходи результату не дали. На місці відпочинку підполковника ОСОБА_1 знаходився його пістолет, автомат AKC-74 № НОМЕР_3 (в комплекті) з 4-ма спорядженими магазинами (120 набоїв 5.45мм) був відсутній. 20.09.2024 мені зателефонував підполковник ОСОБА_4 i розпорядився перевірити будинок в АДРЕСА_1 в якому проживав підполковник ОСОБА_1 . В одній з шаф мною був знайдений його автомат AKC-74 № НОМЕР_3 (в комплекті) з 4-ма спорядженими магазинами (120 набоїв 5.45мм) який я в подальшому доставив до місця зберігання зброї підрозділу штабу військової частини НОМЕР_2 ».

Таким чином, службовим розслідуванням встановлено, що начальник протиповітряної оборони начальник групи штабу військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_1 18.09.2024 після закінчення чергування на основному командному пункті військової частини НОМЕР_2 о 19:55 18.09.2024 самовільно залишив місце несення служби в районі ведення воєнних (бойових) дій, та був затриманий працівниками Покровського PУП ГУНП в Донецькій області в місті Покровськ Донецької області за підозрою у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 cт.185 KK України, про що був складений відповідний протокол від 19.09.2024.

26.09.2024 підполковник ОСОБА_1 повернувся після тримання на гауптвахті в умовах ІНФОРМАЦІЯ_3 до розташування військової частини НОМЕР_2 , відповідно до припису № 7548 від 25.09.2024 на підставі внесення застави згідно ухвали № 208/9871/24 слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, тобто підполковник ОСОБА_1 , через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до військових обов`язків, діючи умисно, з метою ухилення від виконання службових обов`язків військової служби, проводив вільний час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби, в умовах воєнного стану.

Будь-яких поважних причин самовільного залишення місця несення служби в районі ведення воєнних (бойових) дій з незалежних від підполковника ОСОБА_1 у період з 19:55 18.09.2024 по 18:20 19.09.2024, які 6 підтверджувались відповідними документами, не встановлено. У період з 18:20 19.09.2024 по 26.09.2024 відсутність підполковника ОСОБА_1 підтверджується приписом № 7548 від 25.09.2024 та ухвалою № 208/9871/24 слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Неправомірні дії військовослужбовців та причинний зв`язок між діями військовослужбовців та подією, що трапилась:

начальник протиповітряної оборони начальник групи штабу військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків 18.09.2024 самовільно залишив місце несення служби в районі ведення воєнних (бойових) дій, та був затриманий працівниками Покровського PУП ГУНП в Донецькій області в місті Покровськ Донецької області за підозрою у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 185 KК України.

26.09.2024 підполковник ОСОБА_5 повернувся після тримання на гауптвахті в умовах ІНФОРМАЦІЯ_3 до розташування військової частини НОМЕР_2 , відповідно до припису № 7548 від 25.09.2024 на підставі внесення застави згідно ухвали № 208/9871/24 слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Згідно зібраних матеріалів розслідування будь-яких поважних причин самовільного залишення місця несення служби в районі ведення воєнних (бойових) дій з незалежних від підполковника ОСОБА_10 , які б підтверджувались відповідними документами, не встановлено.

Вина військовослужбовця:

Вина військовослужбовця виражається у формі умислу.

Своїми діями військовослужбовець військової служби за контрактом начальник протиповітряної оборони начальник групи штабу військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_1 порушив наступні вимоги нормативно-правових актів:

Дисциплінарний статут Збройних Сил України, Закон України від 24.03.1999 №551-XIV (зі змінами):

4.Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому i стримувати інших від негідних вчинків.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України , Закон України від 24.03.1999 №548-XIV (зі змінами):

11. Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято i непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно i чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним i дисциплінованим

80. Командир дивізіону - начальник протиповітряної оборони бригади в мирний i воєнний час відповідає за бойове застосування всіх засобів протиповітряної оборони бригади, за бойову та мобілізаційну готовність, бойову підготовку, виховання, військову дисципліну i морально- психологічний стан особового складу підрозділів протиповітряної оборони бригади та підтримання їх озброєння i техніки у боєздатному стані; за стан навчально-матеріальної бази у підрозділах бригади відповідно до спеціальності.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є:

особиста недисциплінованість зазначеного військовослужбовця та халатне ставлення до обов`язків військової служби;

порушення вимог статутів Збройних Сил України та інших нормативно- правових актів.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 31.10.2024 року №3886 Про підсумки службового розслідування стосовно ОСОБА_1 , за порушення обов`язків військової служби, а саме порушення статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та статей 11, 80 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України у частині свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, а також за самовільне залишення частини 18.09.2024, притягнуто підполковника ОСОБА_13 до дисциплінарної відповідальності, накладено дисциплінарне стягнення оголошено сувору догану.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Не погоджуючись з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №3886 від 31.10.2024 «Про підсумки службового розслідування стосовно підполковника ОСОБА_1 », позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232 (далі - Закон №2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV, встановлені загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Стаття 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачає необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, серед інших, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини.

За приписами статті 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

У відповідності до частини першої статті 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Згідно статті 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до статті 80 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир дивізіону - начальник протиповітряної оборони бригади в мирний і воєнний час відповідає за бойове застосування всіх засобів протиповітряної оборони бригади, за бойову та мобілізаційну готовність, бойову підготовку, виховання, військову дисципліну і морально-психологічний стан особового складу підрозділів протиповітряної оборони бригади та підтримання їх озброєння і техніки у боєздатному стані; за стан навчально-матеріальної бази у підрозділах бригади відповідно до спеціальності.

Командир дивізіону - начальник протиповітряної оборони бригади підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником особового складу підрозділів протиповітряної оборони бригади.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 №551-XIV.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно зі статтею 3 Дисциплінарного статуту військова дисципліна досягається, серед іншого, шляхом: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та шостої статті 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Приписами статті 6 Дисциплінарного статуту встановлено право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

За невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення, що передбачено статтею 45 Дисциплінарного статуту.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту визначені дисциплінарні стягнення, які можуть бути накладені на військовослужбовців, зокрема, сувора догана (п. в).

Статтями 83-95 Дисциплінарного статуту встановлений порядок накладення дисциплінарних стягнень.

Так, за правилами статті 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Статтею 84 Дисциплінарного статуту визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (стаття 86 Дисциплінарного статуту).

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі, визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608.

Службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення (абз.4 п.2 розділу І Порядку № 608).

Порядок проведення службового розслідування визначений розділом ІІІ Порядку №608, пунктом 9 якого встановлено, посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Повноваження осіб під час службового розслідування встановлені розділом ІV Порядку №608. Зокрема п.1 цього розділу визначено, що особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:

дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;

виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;

розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

За приписами п.3 розділу ІV Порядку №608, військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Відповідно до п.1 розділу V Порядку №608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частину.

Приписами п.1 розділу VІ Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акту та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Згідно із вимогами пункту 2 розділу VІ Порядку №608, дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акту про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк (п.3 розділу VІ Порядку №608).

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та визначаються статутами, відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, бездоганно та неухильно додержуватись порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, що становить сутність військової дисципліни. При цьому, суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку, на військовослужбовця може бути накладено владою командира дисциплінарне стягнення, яке може бути оголошено або особисто, або у письмовому наказі (розпорядженні), або на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, призначення якого є правом командира, а не його обов`язком.

Проте, притягнення особи до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення без проведення службового розслідування можливо лише, якщо її вину повністю доведено, тобто за наявності беззаперечних фактів, що підтверджують вчинення особою дисциплінарного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №817/1221/16.

Так, службовим розслідуванням встановлено, що начальник протиповітряної оборони начальник групи штабу військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_1 18.09.2024 після закінчення чергування на основному командному пункті військової частини НОМЕР_2 о 19:55 18.09.2024 самовільно залишив місце несення служби в районі ведення воєнних (бойових) дій, та був затриманий працівниками Покровського PУП ГУНП в Донецькій області в місті Покровськ Донецької області за підозрою у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 cт.185 KK України, про що був складений відповідний протокол від 19.09.2024.

26.09.2024 підполковник ОСОБА_1 повернувся після тримання на гауптвахті в умовах ІНФОРМАЦІЯ_3 до розташування військової частини НОМЕР_2 , відповідно до припису № 7548 від 25.09.2024 на підставі внесення застави згідно ухвали № 208/9871/24 слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, тобто підполковник ОСОБА_1 , через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до військових обов`язків, діючи умисно, з метою ухилення від виконання службових обов`язків військової служби, проводив вільний час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби, в умовах воєнного стану.

Будь-яких поважних причин самовільного залишення місця несення служби в районі ведення воєнних (бойових) дій з незалежних від підполковника ОСОБА_1 у період з 19:55 18.09.2024 по 18:20 19.09.2024, які 6 підтверджувались відповідними документами, не встановлено. У період з 18:20 19.09.2024 по 26.09.2024 відсутність підполковника ОСОБА_1 підтверджується приписом № 7548 від 25.09.2024 та ухвалою № 208/9871/24 слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Актом службового розслідування за фактом порушення обов`язків військової служби встановлено вину позивача у формі умислу.

Зокрема, своїми діями/бездіяльністю позивач порушив вимоги статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої на військовослужбовця покладено свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; статті 80 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої командир дивізіону - начальник протиповітряної оборони бригади в мирний і воєнний час відповідає за бойове застосування всіх засобів протиповітряної оборони бригади, за бойову та мобілізаційну готовність, бойову підготовку, виховання, військову дисципліну і морально-психологічний стан особового складу підрозділів протиповітряної оборони бригади та підтримання їх озброєння і техніки у боєздатному стані; за стан навчально-матеріальної бази у підрозділах бригади відповідно до спеціальності, а також самовільно залишив військову частину 18.09.2024.

З огляду на допущені порушення, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 31.10.2024 року №3886 Про підсумки службового розслідування на підполковника ОСОБА_13 накладено дисциплінарне стягнення «сувору догану».

Як вбачається з матеріалів справи, в ході проведення розслідування позивачем надавались письмові пояснення від 27.09.2024, однак, клопотань, заяв та пропозицій щодо проведення службового розслідування не заявлено.

Також після ознайомлення із результатами службового розслідування позивач не заявляв про порушення відповідачем процедури притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

При цьому, позивач фактично визнає факт самовільного залишення військової частини о 19:55 18.09.2024 в районі ведення воєнних (бойових) дій, та його затримання працівниками Покровського PУП ГУНП в Донецькій області в місті Покровськ Донецької області за підозрою у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 cт.185 KK України, а доводи позивача про незгоди із застосованим щодо нього дисциплінарним заходом зводяться до того, що відвідачем не доведено наявності його вини, тобто не доведено склад дисциплінарного проступку.

За змістом статті 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) особисто приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Відтак, для притягнення до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.

Суд також зауважує, що предметом даного спору є вирішення питання щодо правомірності винесення спірного наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №3886 від 31.10.2024 «Про підсумки службового розслідування» в частині накладення дисциплінарного стягнення на позивача.

Отже, у цій справі ключовим питанням для надання оцінки правовірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є встановлення наявності факту невиконання чи неналежного виконання позивачем службових обов`язків щодо дотримання військової дисципліни, тобто наявності підстав для притягнення його до дисциплінарного відповідальності.

За таких обставин, беручи до уваги встановлені обставини суд приходить до висновку про наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за результатами службового розслідування.

При цьому суд зауважує, що для притягнення до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Суд враховує позицію Верховну Суду висловлену у постанові від 07.12.2021 у справі №120/278/20-а, відповідно до якої повноваження стосовно оцінки обставин, встановлених службовим розслідуванням, надання оцінки критеріям, які враховуються при обранні виду стягнення, тяжкості проступку та заподіяній шкоді, ставленню порушника до службових обов`язків, визнанню особою своєї вини в ході службового розслідування, рівень її кваліфікації тощо, є виключними дискреційними повноваженнями відповідної посадової особи, у даному випадку командира військової частин НОМЕР_1 , оскільки результатом реалізації таких повноважень є обрання одного з восьми можливих видів дисциплінарних стягнень.

Так, дискреція це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно із частиною другою статті 19 Конституції України "органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v.Bulgaria» №30985/96).

Згідно із Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої 11 березня 1980 року, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами - державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, вибір одного із видів дисциплінарного стягнення належить до дискреційних повноважень органу, що має право приймати рішення за результатами розгляду дисциплінарного провадження.

Подібна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.09.2023 у справі №240/44051/21, від 28.06.2023 у справі №640/20223/20 та інших.

З підстав викладеного вище суд погоджується із правомірністю винесення наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №3886 від 31.10.2024 «Про результати службового розслідування».

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, як наслідок, відмови у задоволенні позовних вимог.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

На думку суду, в умовах воєнного стану та враховуючи ступінь тяжкості дисциплінарного проступку, до позивача застосоване співмірне його вині дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

Вирішуючи даний спір, суд, керуючись ч.2 ст. 2 КАС України, зобов`язаний перевірити рішення суб`єктів владних повноважень, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Зважаючи на відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправним та скасування наказу №3886 від 31.10.2024 відмовити повністю.

Судове рішення складено та підписано 03 лютого 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.М. Чучко