Справа № 140/11909/24
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року ЛуцькСправа № 140/11909/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про:

визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 01 серпня 2024 року №50 щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити і виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з часу виникнення права на такий вид пенсії з 01.01.2024.

Позов обґрунтований тим, що позивач є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи, та 01 січня 2024 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку. Однак рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 02 січня 2024 року №50 йому відмовлено у призначенні пенсії з підстав проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше трьох років.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі № 140/693/24 визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 02 січня 2024 року №50 та зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01 січня 2024 року про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі №140/693/24, ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянуло звернення позивача від 01 січня 2024 року про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Однак, відповідач протиправно не врахував встановлених рішенням суду фактів та повторно встановив лише 1 рік 09 місяців 10 днів період проживання (роботи) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року.

Відповідач не взяв до уваги реєстрацію та проживання позивача у зоні безумов ного (обов`язкового) відселення в с. Прилісне Маневицького району в період із 01 липня 1992 року в с. Прилісне. Крім того, відповідачем не спростовано та не взято до уваги докумен тального підтвердження факту реєстрації у погосподарській книзі № 6 Прилісненської сільської ради за 1986-1990 роки і в погосподарській книзі № З Городоцької сільської ради за 1991-1995 роки та факту проживання позивача з серпня 1990 року по 01 липня 1992 року в с. Городок Маневицького району, в зоні гарантованого добровільного відселення.

З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідач не врахував рекомендацій суду та прийняв неправомірне рішення № 50 від 01 серпня 2024 року про відмову у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного періоду проживання або роботи в зоні гарантованого добровільного відселення на 1 січня 1993 року не менше 3 років.

На переконання позивача, оскільки рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі №140/693/24 встановлено факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років, то він має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону №796-XII, зокрема, з урахуванням початкової величини зниження пенсійного віку (3 роки) у зв`язку із проживанням з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року у зоні гарантованого добровільного відселення (де проживає і на цей час), а всього на 6 років.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач - ГУ ПФУ у Волинській області у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.

Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи те, що відповідач пред`явлені позовні вимоги не оспорив, відзив на позов у встановлений судом строк не подав, тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши доводи позивача, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Не є спірною та обставина, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01 січня 2024 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Хмельницькій області, рішенням якого від 02 січня 2024 року №50 (а.с.46) ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю факту проживання станом на 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. За поданими документами період роботи (проживання) ОСОБА_1 на території гарантованого добровільного відселення відповідно до статті 55 Закону №796-XII станом на 01 січня 1993 року становить 01 рік 04 місяці 04 дні. До проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не враховано період навчання з 01 вересня 1989 року по 01 липня 1992 року у Луцькому педагогічному інституті імені Лесі Українки з огляду на розташування навчального закладу у населеному пункті, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Також зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 33 роки 11 місяців 17 днів.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі №140/693/24 визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 02 січня 2024 року №50 та зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01 січня 2024 року про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ГУ ПФУ у Волинській області на виконання судового рішення повторно розглянуло звернення позивача від 01 січня 2024 року про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку та прийняло рішення від 01 серпня 2024 року №50 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з відсутністю проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років. У рішенні зазначено, що з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року справі №140/693/24, до періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення зараховано період піонерської практики з 03.07.1991 по 28.07.1991 в с. Городок Маневицького району та періоди канікул з 01.12.1990 по 14.12.1990, з 01.08.1990 по 31.08.1990, з 01.12.1991 по 14.12.1991,01.06.1991 по 30.06.1991, 01.08.1991 по 31.08.1991, 01.12.1992 по 14.12.1992. Період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року становить 01 рік 09 місяці 10 днів. Страховий стаж позивача становить 34 роки 02 місяці 17 днів.

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону України від 09 березня 2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, встановлено статтею 55 Закону №796-ХІІ. Згідно з частиною третьою цієї статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону.

Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (пункт 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

Виходячи із змісту суспільних правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою, тобто 08 листопада 2023 року) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Позивачу Волинською обласною державною адміністрацією видано посвідчення серії НОМЕР_1 (категорія 3) як такому, що постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1988-1993 роках (а.с.17).

Підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у рішенні ГУ ПФУ у Волинській області від 01 серпня 2024 року №50 є непідтвердження права на зменшення пенсійного віку: позивач фактично проживав станом на 01 січня 1993 року на території гарантованого добровільного відселення 01 рік 09 місяці 10 днів (при необхідних не менше трьох років).

Надаючи оцінку висновкам ГУ ПФУ у Волинській області у спірному рішенні, суд зазначає, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII установлено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Отже, у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII для підтвердження особливого статусу заявника додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, 25.11.2019 у справі №464/4150/17, від 27.04.2020 у справі № 212/5780/16-а та від 30.09.2020 №572/1921/17 та від 30.08.2022 №357/6372/17.

Наявність посвідчення потерпілої від Чорнобильської АЕС 3 категорії є підтвердженням того, що позивач постійно проживав чи працював на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року не менше строку (3 років), необхідного для набуття особою такого статусу. Факт проживання чи роботи позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року перевірявся відповідними комісіями при видачі йому посвідчення.

Посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 , видане 16.03.1993 позивачу Волинською обласною державною адміністрацією, недійсним не визнавалось, його статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи не оспорюється.

При вирішенні спору суд враховує, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, а обов`язковою умовою наявності в особи такого права є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років до 01 січня 1993 року, при цьому особам, які додатково до вказаних вище умов проживали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку (3 роки).

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 народився в селі Городок Волинської області, що підтверджується паспортом громадянина України.

Відповідно до довідки старости Городецького старостинського округу Прилісненської сільської ради від 09 вересня 2024 року №491 ОСОБА_1 з 26 квітня 1986 року по 29 серпня 1987 року, із серпня 1990 року по 01 липня 1992 року та із 12 січня 2001 року й дотепер зареєстрований та проживає в селі Городок Камінь-Каширського району Волинської області. Ця довідка видана на підставі погосподарських книг (а.с.41).

Довідкою виконавчого комітету Прилісненської сільської ради від 09 вересня 2024 року №1741 підтверджено, що ОСОБА_1 проживав та був зареєстрований у селі Прилісне Камінь-Каширського району (колишнього Маневицького району) Волинської області у період з 01 липня 1992 року по 12 січня 2001 року. Довідка видана на підставі погосподарських книг села Прилісне Волинської області за 1991-1995 роки, за 1996-2000 роки та за 2001-2005 роки, а також на підставі реєстрації місця проживання в паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с.42).

Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 15 серпня 1992 року (наказ від 15 серпня 1992 року по №276-м) по 01 жовтня 2000 року (наказ від 25 вересня 2000 року №260) працював вчителем фізичної культури в загальноосвітній школі І-ІІ ступеня села Галузія (а.с.24).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Постанова №106) села Прилісне, Городок та Галузія Волинської області включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Виходячи зі змісту спірного рішення, відповідач заперечує ту обставину, що станом на 01 січня 1993 року позивач прожив (працював) у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Відповідно до архівної довідки Волинського національного університету імені Лесі Українки (правонаступника Луцького державного педагогічного інституту імені Лесі Українки) від 18 вересня 2023 року №03-25/01/2352 (а.с.22) ОСОБА_1 наказом ректора Луцького державного педагогічного інституту імені Лесі Українки від 24 серпня 1987 року №59-С та рішенням приймальної комісії був зарахований до складу студентів першого курсу денної форми навчання факультету фізичного виховання; з 26 червня 1988 року він перебував в академічній відпустці на період служби в армії; навчання продовжив з 01 вересня 1989 року та 22 червня 1992 року отримав диплом.

У рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі №140/693/24, суд зауважив, що відомості диплому НОМЕР_4 (а.с.21) самі по собі не можуть спростовувати факт проживання позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох. З відомостей тої ж архівної довідки від 18 вересня 2023 року №03-25/01/2352 слідує, що канікули ОСОБА_1 під час навчання тривали: протягом двох тижнів 1988 року у першому семестрі (зимові), протягом двох тижнів 1990 року у третьому семестрі (зимові), протягом одного місяця (серпень) 1990 року у четвертому семестрі (літні), протягом двох тижнів 1991 року у п`ятому семестрі (зимові), протягом двох місяців (червень, серпень) 1991 року в шостому семестрі (літні), протягом двох тижнів 1992 року у сьомому семестрі (зимові). Також ОСОБА_1 проходив літню піонерську практику з 03 липня 1991 року до 28 липня 1991 року в селі Городок Маневицького району, педагогічну практику - з 02 вересня 1991 року по 18 жовтня 1991 року в селищі міського типу Колки Маневицького району. Отже, суд у рішенні дійшов висновку, що пенсійним органом не враховано, що навчання в інституті переривалося на період канікул, педагогічної практики та літньої піонерської практики, а навчальний заклад знаходився на території Волинської області (місто Луцьк). Крім того, відповідачами не може заперечуватися можливість позивача приїжджати від місця навчання до місця проживання у межах області.

Як наслідок, у судовому рішенні від 25 березня 2024 року у справі №140/693/24 суд дійшов висновку про те, що територіальним органом пенсійного фонду позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з тих мотивів, що період проживання (роботи) позивача на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, станом на 01 січня 1993 року становить менше трьох років.

У спірному рішенні від 01 серпня 2024 року №50 відповідачем зазначено, що з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року справі №140/693/24, до періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення зараховано період піонерської практики з 03.07.1991 по 28.07.1991 в с. Городок Маневицького району та періоди канікул з 01.12.1990 по 14.12.1990, з 01.08.1990 по 31.08.1990, з 01.12.1991 по 14.12.1991,01.06.1991 по 30.06.1991, 01.08.1991 по 31.08.1991, 01.12.1992 по 14.12.1992 (що становить більше 5 місяців).

Відтак, відповідачем до періоду проживання (роботи) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року зараховано 01 рік 09 місяці 10 днів (01 рік 04 місяці 04 дні період проживання з 26 квітня 1986 року по 29 серпня 1987 року згідно з довідкою старости Городецького старостинського округу Прилісненської сільської ради від 09 вересня 2024 року №491, а також періоди піонерської практики і канікул більше 5 місяців).

Разом з тим, відповідачем не взято до уваги докумен тального підтвердження факту реєстрації та постійного проживання позивача з серпня 1990 року по 01 липня 1992 року в с. Городок Маневицького району, в зоні гарантованого добровільного відселення, який підтверджено довідкою старости Городецького старостинського округу Прилісненської сільської ради від 09 вересня 2024 року №491.

Суд також враховує, що у селі Городок Волинської області ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народилася донька (свідоцтво про народження НОМЕР_5 ) (а.с.22). Як видно з відомостей погосподарських книг в селі Городок Волинської області зареєстровані та проживали батьки позивача (а.с.43-44).

Крім того, як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_2 (яка з 10.09.1976 року і по даний час проживає в с. Городок Маневицького району та має посвідчення серії НОМЕР_6 (категорія 3), як така, що постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1992 роках), ОСОБА_3 (яка з 21.09.1976 року і по даний час проживає року в с. Городок Маневицького району та має посвідчення серії НОМЕР_7 (категорія 3), як така, що постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1992 роках), ОСОБА_4 (який має посвідчення серії НОМЕР_8 (категорія 3), як потерпілий від ЧАЕС), ОСОБА_1 під час навчання в Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки приїздив з Луцька додому і постійно проживав у своїх батьків в с. Городок Маневицького району разом зі своєю сім`єю до закінчення навчання, а після закінчення навчання проживав у с. Прилісне Маневицького району, працюючи вчителем фізкультури в с. Галузія Маневицького району (а.с.26-40).

Суд також звертає увагу, що пенсійним органом не взято до уваги довідку виконавчого комітету Прилісненської сільської ради від 09 вересня 2024 року №1741, якою підтверджено, що ОСОБА_1 проживав та був зареєстрований у селі Прилісне Камінь-Каширського району (колишнього Маневицького району) Волинської області у період з 01 липня 1992 року по 12 січня 2001 року.

Відтак, відповідачем не враховано до періоду проживання (роботи) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року період проживання позивача у селі Прилісне Камінь-Каширського району (колишнього Маневицького району) Волинської області з 01 липня 1992 року по 01 січня 1993 року (6 місяців). Доказів протилежного суду не надано.

Суд наголошує, що позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується виданим Волинською обласною державною адміністрацією посвідченням серії НОМЕР_1 як такому, що постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1988-1993 роках. Як уже зазначалося вище, згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) видається тим особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Таким чином, поданими позивачем документами повністю підтверджено його постійне фактичне проживання в с. Прилісне, с. Городок та с. Галузія Маневицького (Камінь-Каширського) району Волинської області, віднесених до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років.

Відповідно до пункту 4 частини 2 ст. 55 Закону "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зменшення пенсійного віку (не більше на 6 років) можливе за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку (на 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період; 2) проживання щонайменше 3 роки станом на 01.01.1993 є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання чи роботи у зоні гарантованого добровільного відселення.

З положень статті 55 Закону №796-XII слідує, що умовами призначення пенсії ОСОБА_1 із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є: наявність відповідного страхового стажу (з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років), зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу; постійне проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років; досягнення необхідного віку для призначення пенсії згідно статті 55 Закону №796-XII. Початкова величина зниження пенсійного віку (на три роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Разом з тим, суд зазначає, що оскільки довідкою про місце проживання, виданою старостою Городецького старостинського округу Прилісненської сільської ради від 09 вересня 2024 року №491 підтверджено в тому числі фактичне проживання позивача з 26 квітня 1986 року по 29 серпня 1987 року в селі Городок Камінь-Каширського району Волинської області, це свідчить про можливість застосування до позивача початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки, передбаченої статтею 55 Закону №796-XII, так як обов`язковою умовою для такого застосування є постійне проживання особи у зонах відчуження з моменту аварії на ЧАЕС (з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідачами не заперечується та не ставиться під сумнів, що у позивача наявний страховий стаж необхідний для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Таким чином, оскільки у позивача наявна початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки, передбачена статтею 55 Закону №796-XII, а довідкою про місце проживання, виданою старостою Городецького старостинського округу Прилісненської сільської ради від 09 вересня 2024 року №491 підтверджено фактичне проживання позивача з 26 квітня 1986 року по 29 серпня 1987 року, із серпня 1990 року по 01 липня 1992 року та із 12 січня 2001 року й дотепер в селі Городок Камінь-Каширського району Волинської області, довідкою виконавчого комітету Прилісненської сільської ради від 09 вересня 2024 року №1741 підтверджено проживання позивача у с. Прилісне Камінь-Каширського району (Маневицького району) Волинської області у період з 01 липня 1992 року по 12 січня 2001 року, що в загальному становить більше 6 років і дає право на зменшення віку ще на 3 роки (1 рік за 2 роки проживання) тому, на переконання суду, позивач має право на зменшення пенсійного віку в сукупності на 6 років.

Позивач до пенсійного органу з відповідною заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи звернувся 01 січня 2024 року, тобто при досягненні 54 років, а тому зменшення пенсійного віку позивача становить 6 років.

Відповідно до пункту 1 статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи приписи пункту 1 статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування суд зазначає, що оскільки, позивач ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) із заявою про призначення пенсії до пенсійного органу звернувся 01 січня 2024 року (не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку) тому пенсія зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи має бути призначена ГУ ПФУ у Волинській області з 19 грудня 2023 року (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду належними та допустимими доказами правомірність свого рішення щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, з огляду на що позов належить задовольнити шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 01 серпня 2024 року №50 щодо відмови в призначенні позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити та виплачувати позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 19 грудня 2023 року.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, суд дійшов висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Волинській області необхідно стягнути судові витрати у розмірі 1211,20 грн, сплачені квитанцією від 17 жовтня 2024 року № (а.с.9).

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 01 серпня 2024 року №50 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 19 грудня 2023 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у розмірі 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, буд. 6, ).

Суддя Т.М. Димарчук