Справа № 200/8391/24
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2025 року Справа№200/8391/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

До Донецького окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 31.10.2024 року №91 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови призначити позивачу пенсію за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу роботи позивача, що дає право на отримання пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 12.03.1991 року по 26.08.1991 року, з 01.01.1992 року по 22.06.1992 року, з 23.06.1992 року по 24.08.1998 року, з 01.09.1984 року по 08.07.1986 року та зобов`язати повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 23.10.2024 року з урахуванням висновків суду.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що звернулася із заявою від 23.10.2024 року до територіального органу ПФУ за місцем проживання про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 31.10.2024 року № 91 позивачу відмовлено у призначенні пенсії через те, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи: згідно трудової книжки від 25.07.1983 року серія НОМЕР_1 період роботи з 12.03.1991 року по 26.08.1991 року, оскільки формуляр зв`язку щодо набутого стажу на території Латвії не надавався; період роботи з 01.01.1992 року по 22.06.1992 року, період служби з 23.06.1992 року по 24.08.1998 року на території РФ у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 року Росією участі в Угоді про гарантію прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року; згідно диплому від 08.06.1989 року період навчання з 01.09.1984 року по 08.06.1989 року, оскільки період навчання перетинається з роботою.

Позивач вважає рішення відповідача протиправним, у зв`язку з чим змушена була звернутися до суду.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, зазначив, що за наслідком розгляду наданого пакету документів та індивідуальних відомостей було встановлено, що страховий стаж позивача на дату звернення склав 18 років 0 місяців 01 день, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. До страхового стажу не зараховано: згідно трудової книжки від 25.07.1983 серія НОМЕР_1 період роботи з 12.03.1991 по 26.08.1991, оскільки формуляр зв`язку щодо набутого стажу на території Латвії не надавався, період роботи з 01.01.1992 по 22.06.1992, період служби з 23.06.1992 по 24.08.1998 на території Російської Федерації у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 Росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав- учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992; згідно диплому від 08.06.1989 період навчання з 01.09.1984 по 08.06.1989, оскільки період навчання перетинається з роботою.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003, починаючи - з 1 січня 2023 року, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу 30 років.

Починаючи з 1 січня 2018 року після досягнення 63 років з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року становить не менше 23 років починаючи з 1 січня 2019 року після досягнення 65 років починаючи 1 січня 2028 року 15 років.

Відповідно до положень ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. В той же час, слід зазначити, що записи в трудовій книжці не завжди цілісно відображають інформацію про роботу, у зв`язку з чим Пенсійний фонд приймає уточнюючі довідки, в яких зазначається додаткова інформація щодо такої роботи.

З 01 січня 2023 року Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 04 грудня 2024 року позовну прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який було неодноразово продовжено та який триває станом на дату розгляду даної справи.

02 березня 2022 року опублікованими Радою суддів України 02.03.2022 року Рекомендаціями щодо роботи судів в умовах воєнного стану року, судам України рекомендовано за можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через залучення до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.

Донецький окружний адміністративний суд продовжує свою роботу у дистанційному режимі.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 .

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 25.07.1983 року наявні записи про трудову діяльність, зокрема:

- 06.07.1987 року прийнята у відділ експлуатації інженером у військову частину НОМЕР_3 ;

- 22.08.1989 року звільнена за власним бажанням;

- 12.03.1991 року прийнята на посаду лаборанта в Скрундскую середню школу №2 Латвійської ССР;

- 26.08.1991 року звільнена у зв`язку із переведенням до в/ч НОМЕР_4 за згодою роботодавців;

- 27.08.1991 року прийнята техніком КИП 1 підрозділу в порядку переведення за згодою роботодавців до військової частини НОМЕР_5 ;

- 22.06.1992 року звільнена з військової частини НОМЕР_5 у зв`язку з призовом на військову службу;

- 23.06.1992 року по 24.08.1998 року проходила військову службу в ВС РФ за контрактом, вислуга років один місяць військової служби за півтора місяці.

Відповідно до диплому серії НОМЕР_6 від 08.06.1989 року позивач навчалась в Курганському машинобудівному інституті з 01.09.1984 року за спеціальністю: «Технологія машинобудування, метало ріжучі станки та інструменти», очна форма навчання.

Відповідно до довідки від 28.05.2013 року виданою Курганським державним університетом ОСОБА_1 навчалася в Курганському машинобудівному інституті з 01.09.1984 року (наказ про зарахування №4/555 від 21.08.1984 року) за спеціальністю: «Технологія машинобудування, метало ріжучі станки та інструменти», очна форма навчання. Переведена на заочне відділення з 08.07.1986 року (наказ о переведенні на заочне відділення №4/384 від 08.07.1986 року). Закінчила Курганський машинобудівний інститут з 15.06.1989 року (наказ про закінчення інституту №4/268 від 14.06.1989 року). По закінченню навчання виданий диплом Серії НОМЕР_6 від 08.06.1989 року та присвоєна кваліфікація інженера-механіка за спеціальністю «Технологія машинобудування, метало ріжучі станки та інструменти».

Як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 23.10.2024 року звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 року № 339/35961 звернення позивача було опрацьовано за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення №91 від 31.10.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 30 років. Не зараховано:

- згідно трудової книжки від 25.07.1983 року серія НОМЕР_1 період роботи з 12.03.1991 року по 26.08.1991 року, оскільки формуляр зв`язку щодо набутого стажу на території Латвії не надавався; період роботи з 01.01.1992 року по 22.06.1992 року, період служби з 23.06.1992 року по 24.08.1998 року на території РФ у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 року Росією участі в Угоді про гарантію прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року;

- згідно диплому від 08.06.1989 року період навчання з 01.09.1984 року по 08.06.1989 року, оскільки період навчання перетинається з роботою.

Відповідно до розрахунку стажу позивача форми РС-право (в межах спірних правовідносин) до страхового стажу не зараховані наступні періоди: з 12.03.1991 року по 26.08.1991 року, з 01.01.1992 року по 22.06.1992 року, з 23.06.1992 року по 24.08.1998 року, з 01.09.1984 року по 08.07.1986 року.

Позивач не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії, звернулась до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств устано в і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Законом № 1058-ІV регулюються відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 113 Закону № 1058-ІV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Статтею 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з статтею 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, у відповідності до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Пунктом 3 вказаного Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 12.03.1991 року по 26.08.1991 року в Латвійській Республіці у зв`язку з тим, що формуляр зв`язку щодо набутого стажу на території Латвії не надавався, суд зазначає наступне.

В спірному рішенні відповідач зазначив, що стаж набутий в Латвії, зараховується до 31.12.1990. З 1991 року зараховується згідно формуляра, про підтвердження стажу, набутого в Латвії.

Згідно записів трудової книжки від 25.07.1983 року серія НОМЕР_1 позивач з 12.03.1991 року по 26.08.1991 року працювала в Латвійській Республіці.

Між Україною і Латвійською Республікою укладений Договір про співробітництво в галузі соціального забезпечення (дата підписання: 26.02.1998; дата ратифікації: 19.03.1999; дата набуття чинності: 11.06.1999) (далі - Договір).

Статтею 2 Договору встановлено, що цей Договір регулює соціальне забезпечення осіб, а також членів їхніх сімей, на яких поширювалось або поширюється законодавство України чи Латвійської Республіки в галузі соціального забезпечення.

Підпункт 5 пункту 1.1 частини 1 статті 3 Договору визначено, що цей Договір поширюється на вказані нижче сфери соціального забезпечення, які регулюються законодавством в Україні, зокрема, пенсії за віком.

Згідно з підпунктом 5 пункту 1.2 частини 1 статті 3 Договору цей Договір поширюється на вказані нижче сфери соціального забезпечення, які регулюються законодавством в Латвійській Республіці, зокрема, пенсії за віком.

Відповідно до частини 1 статті 16 Договору для встановлення права на пенсію, зумовлену накопиченням періодів страхування, в цілях підсумовування періодів зараховуються періоди страхування, накопичені згідно із законодавством обох Сторін за умови, що вони не збігаються повністю або частково у часі.

Частиною 3 статті 16 Договору визначено, що трудовий стаж (періоди) і прирівняні до них періоди, набуті на території України або Латвійської Республіки до 1 січня 1991 року особами, які проживають на території обох Сторін, складає страховий стаж, незалежно від сплати внесків соціального страхування, і враховується при призначені і нарахуванні пенсії на території обох Сторін за умови, що одна із Сторін вже не здійснює виплату пенсій за вказані періоди.

Згідно з статтею 17 Договору якщо право на пенсію згідно із законодавством Сторін виникає тільки в результаті підсумовування періодів страхування, набутих згідно із законодавством обох Сторін, розмір пенсії кожна Сторона обчислює і виплачує відповідно до страхового стажу, набутого на її території.

Зі змісту наведеного слідує, що помилковими є висновки відповідача щодо зарахування періоду роботи в Латвійській Республіці тільки до 31.12.1990, оскільки Договором передбачено різні правила для врахування періодів роботи для визначення права на пенсію та для визначення розміру пенсії, при цьому, факт сплати чи несплати страхових внесків не має значення для зарахування страхового стажу позивача за спірний період. Тобто для визначення права на пенсію враховується весь стаж, накопичений у Латвійській Республіці.

Суд враховує, що трудовою книжкою позивача підтверджено спірний період роботи з 12.03.1991 року по 26.08.1991 року.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 12.03.1991 року по 26.08.1991 року.

Відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним страхового стажу.

В свою чергу, доводи відповідача, що стаж набутий в Латвії, зараховується до 31.12.1990, а з 1991 року зараховується згідно формуляра, про підтвердження стажу, набутого в Латвії порушують принцип рівності особи перед законом.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1992 року по 22.06.1992 року, період служби з 23.06.1992 року по 24.08.1998 року на території РФ, суд зазначає наступне.

Згідно записів трудової книжки від 25.07.1983 року серія НОМЕР_1 позивач у період 27.08.1991 року по 22.06.1992 року прийнята техніком КИП 1 підрозділу в порядку переведення за згодою роботодавців до військової частини НОМЕР_5 та у період з 23.06.1992 року по 24.08.1998 року проходила військову службу в ВС РФ за контрактом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У преамбулі до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, соціальний захист військовослужбовців, крім іншого, стосується питань їх пенсійного забезпечення.

Основні права військовослужбовців, пов`язані з проходженням служби, визначені статтею 8 Закону №2011-XII.

Абзацом 2 пункту 1 статті 8 Закону №2011-XII передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

З аналізу наведених норм вбачається, що період проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, а в окремих випадках такий період зараховується до стажу на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі, Україна та російська федерація (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (ст. 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Згідно частини другої статті 6 Угоди , для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набуття чинності вказаної угоди.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федераціїї про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

На час роботи у військовій частині та проходження військової служби позивача в лавах Радянської армії, Україна була учасником угоди, відтак норми Угоди застосовуються до спірних правовідносин.

Окрім цього, згідно приписів пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію за віком відповідачем повинен був бути врахований трудовий стаж набутий позивачем на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території російської федерації та інших держав - учасниць СНД.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.

Щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду навчання згідно диплому серії НОМЕР_6 від 08.06.1989 року в Курганському машинобудівному інституті за спеціальністю: «Технологія машинобудування, метало ріжучі станки та інструменти», оскільки період навчання перетинається з роботою, суд зазначає наступне.

Згідно наявного в матеріалах справи диплому серії НОМЕР_6 від 08.06.1989 року позивач в 1984 році вступила до Курганського машинобудівного інституту та в 1989 році закінчила повний курс названого інституту по спеціальності: «Технологія машинобудування, метало ріжучі станки та інструменти».

Крім того, в довідці від 28.05.2013 року виданою Курганським державним університетом Паламарчук І.М. зазначено, що позивач навчалася в Курганському машинобудівному інституті з 01.09.1984 року (наказ про зарахування №4/555 від 21.08.1984 року) за спеціальністю: «Технологія машинобудування, метало ріжучі станки та інструменти», очна форма навчання. Переведена на заочне відділення з 08.07.1986 року (наказ о переведенні на заочне відділення №4/384 від 08.07.1986 року). Закінчила Курганський машинобудівний інститут з 15.06.1989 року (наказ про закінчення інституту №4/268 від 14.06.1989 року). По закінченню навчання видан диплом Серії НОМЕР_6 від 08.06.1989 року та присвоєна кваліфікація інженера-механіка за спеціальністю «Технологія машинобудування, метало ріжучі станки та інструменти».

Відповідно до пункту «д» статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу установлено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Оскільки, у період з 01.09.1984 року по 08.07.1986 року позивач навчалася в Курганському машинобудівному інституті за спеціальністю: «Технологія машинобудування, метало ріжучі станки та інструменти» за денною формою та зазначений період не перетинається з роботою, то період навчання з 01.09.1984 року по 08.07.1986 року враховується до страхового стажу позивача.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, оскаржуване рішення №91 від 31.10.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 у відповідності до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області без всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих позивачем документів, є протиправним, а отже підлягає скасуванню.

Враховуючи те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

У зв`язку із викладеним, для повного і об`єктивного розгляду всіх поданих позивачем документів суд дійшов висновку про задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №91 від 31.10.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 у відповідності до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 23.10.2024 року з зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 12.03.1991 року по 26.08.1991 року на посаду лаборанта в Скрундскій середній школі №2 Латвійської ССР, періоду роботи з 01.01.1992 року по 22.06.1992 року на посаді техніка КИП 1 підрозділу у військовій частині НОМЕР_5 , період служби з 23.06.1992 року по 24.08.1998 року в ВС РФ, період у навчання з 01.09.1984 року по 08.07.1986 року в Курганському машинобудівному інституті за спеціальністю: «Технологія машинобудування, метало ріжучі станки та інструменти».

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання даного позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 1211,20 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 139, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-262, 293-295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №91 від 31.10.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 у відповідності до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) від 23.10.2024 року, з зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 12.03.1991 року по 26.08.1991 року на посаду лаборанта в Скрундскій середній школі №2 Латвійської ССР, періоду роботи з 01.01.1992 року по 22.06.1992 року на посаді техніка КИП 1 підрозділу у військовій частині НОМЕР_5 , період служби з 23.06.1992 року по 24.08.1998 року в ВС РФ, період у навчання з 01.09.1984 року по 08.07.1986 року в Курганському машинобудівному інституті за спеціальністю: «Технологія машинобудування, метало ріжучі станки та інструменти» та з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 04 лютого 2025 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров