Справа № 280/11192/24
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

04 лютого 2025 року Справа № 280/11192/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

03 грудня 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач 2) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до якої позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, адреса: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158Б) щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) у проведенні перерахунку пенсії відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області (, адреса: м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) перерахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), пенсію за віком з урахуванням періоду роботи з 01.01.1996 по 02.01.2000 під час працевлаштування у Відкритому акціонерному товаристві «Львівський автобусний завод»;

стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 на мою користь судові витрати в розмірі 1211,21 грн.

Позовну заяву мотивовано тим, що позивач 06.08.2024 звернувся до управління Пенсійного Фонду України із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вказана заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та прийнято рішення 21 від 12.08.2024 про відмову в проведенні перерахунку пенсії, у зв`язку з тим, що долучені до заяви про перерахунок пенсії довідки про заробітну плату за період роботи з 01.08.1989 по 30.09.1991 № 81 від 21.05.2024, видана Львівським науково-дослідним радіотехнічним інститутом та з 01.10.1991 по 31.10.1992 № 11 від 24.05.2024, видана Приватним акціонерним товариством «Прикарпатпромарматура» не підтверджені первинними документами; також відсутні акти перевірки довідок. З даним рішенням позивач не згоден, вважає його таким, що порушує право позивача на отримання пенсії в повному обсязі, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.12.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) та витребувано у відповідача 2 копію пенсійної справи позивача.

20 грудня 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на позовну заяву. У відзиві представник відповідача-1 заперечує проти позовних вимог та зазначає, що 06.08.2024 позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії «зміна періоду 60 місяців до 01.07.2000» з довідками про заробітну плату: від 21.05.2024 № 81 за період з 01.08.1989 по 30.09.1991, видану Львівським науково-дослідним радіотехнічним інститутом та від 24.05.2024 № 11 за період з 01.10.1991 по 31.10.1992, видану ПрАТ «Прикарпатпромарматура». Розглянувши документи, які були надані заявником, для перерахунку, встановлено що довідки про заробітну плату № 81 від 21.05.2024 та від № 11 від 24.05.2024 не підтверджені первинними документами, а також відсутня інформація про перевірку первинних документів, на підставі яких вона видана, у зв`язку з чим 12.08.2024 Головним управлінням за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 21 яким було відмовлено в перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю необхідних документів. Звернення громадян для призначення (перерахунку) пенсій з довідками про заробітну плату за 60 календарних місяців до 01.07.2000 допускається з обов`язковим наданням копій первинних документів, завірених в установленому законодавством порядку. Управлінням контрольно-перевірочної роботи Головного управління ПФУ у Львівській області було здійснено перевірку даних довідки про заробітну плату від 21.05.2024 № 81, виданої ДП «Львівській науково-дослідний радіотехнічний інститут» за період роботи з 01.08.1989 по 30.09.1991 за результатами якої було складено Акт № 1300-6002-1/10272 від 10.09.2024 згідно до якого за результатами перевірки даних довідки про заробітну плату від 21.05.2024 № 81, виданої ОСОБА_2 розбіжностей з даними первинних документів не встановлено. А також Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області було проведено перевірку довідки про заробітну плату від 24.05.2024 № 11, виданої ПрАТ «Прикарпатпромарматура» на ім`я ОСОБА_2 за період роботи з 01.10.1991 по 31.10.1992, за результатами якої було складено Акт № 1300-6002-1/10056 від 05.09.2024 відповідно до якого розбіжностей з даними первинних документів не встановлено. Відтак, періоди роботи з 01.08.1989 по 30.09.1991 з 01.10.1991 по 31.10.1992, було враховано Відповідачем 2 для розрахунку пенсії позивача згідно довідок: № 81, виданої ДП «Львівській науково-дослідний радіотехнічний інститут» та № 11 від 24.05.2024, виданої ПрАТ «Прикарпатпромарматура». Враховуючи вищевикладене, Відповідачем 2 було проведено перерахунок пенсії позивача згідно акту перевірки, розмір пенсії позивача після перерахунку склав - 2570,99 грн. Отже, розмір пенсії позивача з 01.08.2024 розраховано із заробітної плати 8118.83000 грн. (13559.41 середній показник заробітної плати за 2021-2023 роки х 0.59876 - індивідуальний коефіцієнт заробітку) з урахуванням страхового стажу 31 років 8 місяців 12 днів (коефіцієнт страхового стажу - 0.31667). Виходячи з вищезазначеного, дії відповідача не суперечать чинному законодавству України, тому, підстави для задоволення вимог позивача повністю відсутні. Відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2025 повторно витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області копію пенсійної справи ОСОБА_1 (в тому числі заяви від 06.08.2024 про перерахунок пенсії із додатками).

23 січня 2025 року на адресу суду надійшли витребувані докази - копія пенсійної справи ОСОБА_1 .

Відповідач 2 своїм правом на подання відзиву в установлені судом строк, не скористався, про причини неподання чи неможливість подання відзиву на позовну заяву суду не повідомив.

Згідно довідки про доставку електронного листа копію ухвали суду про відкриття провадження у справі надіслано до електронного кабінету відповідача 2 в системі «Електронний суд» 06.12.2024 о 14:48 год.

Частиною 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з положеннями статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 ст. 262 КАС України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 12.10.1999.

З 08.03.2024 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як отримувач пенсії за віком (рішення від 28.03.2024 № 21).

06 серпня 2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії (вид перерахунку «зміна періоду 60 місяців до 01.07.2000») до якої додав довідки ДП «Львівській науково-дослідний радіотехнічний інститут» від 21.05.2024 № 81 про заробітну плату для обчислення пенсії за період серпень 1989 року вересень 1991 року та ПрАТ «Прикарпатпромарматура» від 24.05.2024 № 11 за період жовтень 1991 року - жовтень 1992 року.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12.08.2024 № 21 позивачу відмовлено в проведенні перерахунку пенсії «Зміна періоду 60 місяців до 01.07.2000» у зв`язку з відсутністю необхідних документів. Заявник до заяви додав довідки про заробітну плату за період роботи з 01.08.1989 по 30.09.1991 № 81 від 21.05.2024, видану Львівським науково-дослідним радіотехнічним інститутом та 01.10.1991 по 31.10.1992 № 11 від 24.05.2024, видану ПрАТ Прикарпатпромарматура, які не підтверджені первинними документами. Акти перевірки довідки також відсутні.

Управлінням контрольно-перевірочної роботи Головного управління ПФУ у Львівській області 05.09.2024 здійснено перевірку даних довідки про заробітну плату ПрАТ Прикарпатпромарматура від 24.05.2024 № 11, за результатами якої було складено Акт від 05.09.2024 № 1300-6002-1/10056 згідно якого за результатами перевірки даних довідки про заробітну плату розбіжностей з даними первинних документів не встановлено.

Управлінням контрольно-перевірочної роботи Головного управління ПФУ у Львівській області 10.09.2024 здійснено перевірку даних довідки про заробітну плату ДП «Львівській науково-дослідний радіотехнічний інститут» від 21.05.2024 № 81, за результатами якої було складено Акт від 10.09.2024 № 1300-6002-1/10272 згідно якого за результатами перевірки даних довідки про заробітну плату розбіжностей з даними первинних документів не встановлено.

Відповідно до наявного в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 рішення від 17.10.2024 № 17.10.2024 про перерахунок пенсії позивачу на підставі вказаних актів перевірки проведено перерахунок пенсія з 01.08.2024 з урахуванням довідок ДП «Львівській науково-дослідний радіотехнічний інститут» від 21.05.2024 № 81 про заробітну плату для обчислення пенсії за період серпень 1989 року вересень 1991 року та ПрАТ «Прикарпатпромарматура» від 24.05.2024 № 11 за період жовтень 1991 року - жовтень 1992 року.

Позивач вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з чим був змушений звернутися до суду знову з даним позовом.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері реалізації особами, які мають право на пенсію, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення, у випадках, передбачених Конституцією України, регулюються нормами Конституції України, Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ), Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Як зазначено у статті 1 цього Закону, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Положенням частини 2 ст. 5 Закону №1058-IV від 09.07.2003 визначено, що виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

Статтею 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Умови призначення та розмір пенсії за віком визначено статтями 26, 27 Закону №1058-IV. В свою чергу, статтею 28 Закону №1058-IV врегульовано мінімальний розмір пенсії за віком.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 р. становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Згідно ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-ІV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

При цьому відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-ІV врегульовано Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до п.2.1 Порядку №22-1 за бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами (п.2.10 Порядку №22-1).

Зміст зазначених норм права свідчить, що роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у відповідних первинних документах за відповідний період. При цьому, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у врахуванні заробітної плати при перерахунку пенсії.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.02.2020 у справі № 291/99/17, від 12.04.2021 у справі №219/4550/17, від 03.06.2021 у справі № 127/8001/17.

Верховним Судом в постанові від 26.10.2022 у справі № 808/1735/18 викладено наступний правовий висновок: «обов`язковою умовою для обчислення пенсії, з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами.

Поряд з цим, у постанові від 12.04.2021 у справі № 219/4550/17 Верховний Суд дійшов наступного висновку: "посилання відповідача в обґрунтування касаційної скарги на неможливість врахування заробітної плати в зв`язку з неможливістю проведення перевірки обґрунтованості її видачі є безпідставним, і висновки судів попередніх інстанцій не спростовує, оскільки надана позивачем довідка містила посилання на особові рахунки, як на первинні документи, на підставі яких вона видана".

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 26.10.2022 у справі №808/1735/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом довідки ДП «Львівській науково-дослідний радіотехнічний інститут» від 21.05.2024 № 81 про заробітну плату для обчислення пенсії за період серпень 1989 року вересень 1991 року та ПрАТ «Прикарпатпромарматура» від 24.05.2024 № 11 за період жовтень 1991 року - жовтень 1992 року містили посилання на особові рахунки, як на первинні документи, на підставі яких вони видані, місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідок первинним документам.

Довідки підписані відповідними посадовими особами та завірені печатками підприємств.

Отже, довідки ДП «Львівській науково-дослідний радіотехнічний інститут» від 21.05.2024 № 81 про заробітну плату для обчислення пенсії за період серпень 1989 року вересень 1991 року та ПрАТ «Прикарпатпромарматура» від 24.05.2024 № 11 за період жовтень 1991 року - жовтень 1992 року відповідають вимогам Порядку № 22-1.

Відповідно до підпункту 3 п. 4.2 розділу IV Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Водночас, суд зазначає, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть слугувати підставою для відмови у неврахуванні стажу та заробітної плати при призначенні/перерахунку пенсії.

За таких обставин, враховуючи наведені правові висновки Верховного Суду, орган Пенсійного фонду України неправомірно не врахував подані позивачем довідки про заробітну плату та відмовив в перерахунку пенсії позивача з урахуванням заробітної плати, що зазначена в таких довідках, чим допустив порушив пенсійні права позивача.

З огляду на наведене порушені прав позивача підлягають захисту та відновленню шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та, як наслідок, скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12.08.2024 № 21.

Щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області перерахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком з урахуванням періоду роботи з 01.01.1996 по 02.01.2000 під час працевлаштування у Відкритому акціонерному товаристві «Львівський автобусний завод» суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункта 3 пункт 2.1 Порядку №22-1 для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам (абзац 2 підпункту 3 пункту 2.1).

Єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 № 919 затверджено Порядок визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату.

Заробітна плата (дохід) для призначення пенсії за період страхового стажу застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу починаючи з 1 січня 1998 року визначається за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків і Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (п. 2).

За період до 1 січня 1998 р. та у разі відсутності даних у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків і Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування заробітна плата (дохід) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується під час призначення пенсії, визначається:

за наявності підприємства, установи, організації, де працювала особа, або їх правонаступника - виходячи з розміру середньої заробітної плати за відповідною професією (посадою) на зазначеному підприємстві, в установі, організації, що склалася у кожному місяці роботи, за який втрачено документи про нарахування та виплату заробітної плати (доходу).

За відсутності на підприємстві, в установі, організації або в їх правонаступника відповідної професії (посади) заробітна плата визначається виходячи з розміру середньої заробітної плати за аналогічною професією (посадою) на зазначеному підприємстві, в установі, організації або в їх правонаступника, що склалася у кожному місяці роботи, за який втрачено документи.

У випадку повної втрати первинних документів про нарахування та виплату підприємствами, установами, організаціями заробітної плати (доходу) за відповідний період заробітна плата визначається за відповідною професією (посадою) на зазначеному підприємстві, в установі, організації за календарний рік, що передує року, з якого призначається пенсія.

При цьому коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи визначається виходячи з розміру середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за місяць, за який визначається заробітна плата, календарного року, що передує року, з якого призначено пенсію.

Довідка про заробітну плату у випадках, передбачених цим підпунктом, надається підприємством, установою, організацією, де працює (працювала) особа, або їх правонаступником;

у разі коли підприємство, установу, організацію ліквідовано, а документи до органу вищого рівня або архівним установам не передано, - виходячи з мінімальної тарифної ставки (посадового окладу) за відповідною або аналогічною професією (посадою), передбаченої відповідною галузевою угодою, за календарний рік, що передує року, з якого призначено пенсію. При цьому коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи визначається виходячи з розміру середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за місяць, за який розраховується заробітна плата, календарного року, що передує року, з якого призначено (перераховано) пенсію.

Довідка про заробітну плату виходячи з мінімальної тарифної ставки (посадового окладу) за відповідною або аналогічною професією (посадою), передбаченої відповідною галузевою угодою, видається управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, структурними підрозділами з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах рад.

Колишнім працівникам банків, їх філій (структурних підрозділів) у разі, коли завершено процедуру ліквідації банку, а документи до органу вищого рівня або архівним установам не передано, довідки про заробітну плату видаються за відповідний період Національним банком України виходячи з місячної тарифної ставки (посадового окладу) за відповідною або аналогічною посадою (професією) у філіях (структурних підрозділах) відповідного ліквідованого банку (за наявності таких даних).

За бажанням особи у випадках, передбачених у цьому пункті, коефіцієнт заробітної плати (доходу) за кожен місяць періоду роботи визначається виходячи з мінімальної заробітної плати за відповідний період.

Відсутність на підприємстві, в установі, організації або в їх правонаступника документів про нарахування та виплату заробітної плати (доходу), а також час та причини, що призвели до втрати таких документів, підтверджується довідкою роботодавця, правонаступника органу вищого рівня, Національного банку України щодо ліквідованих банків або відповідної архівної установи.

Таким чином, довідка про заробітну плату може бути видана правонаступником роботодавця (за його наявності), архівною установою - на підставі первинних документів, які підтверджують нараховану та виплачену заробітну плату або відповідними державними органами, визначеними Порядком № 919 - виходячи з мінімальної тарифної ставки за відповідною або аналогічною професією.

Як встановлено судом позивач звернувся 06.08.2024 до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії та доданими довідками ДП «Львівській науково-дослідний радіотехнічний інститут» від 21.05.2024 № 81 про заробітну плату для обчислення пенсії за період серпень 1989 року вересень 1991 року та ПрАТ «Прикарпатпромарматура» від 24.05.2024 № 11 за період жовтень 1991 року - жовтень 1992 року.

При цьому, ані позовна заява, ані матеріали пенсійної справ позивача не містять доказів того, що позивач звертався до органів Пенсійного Фонду України із заявою про перерахунок пенсії за період роботи з 01.01.1996 по 02.01.2000 у Відкритому акціонерному товаристві «Львівський автобусний завод», а також надання ним виданої правонаступником роботодавця, архівною установою або відповідними державними органами довідки, яка підтверджує нараховану та виплачену заробітну плату.

Як зазначено позивачем у позовній заяві він звернувся до ДП «Пасавтопром» (правонаступника ВАТ «Львівський автобусний завод») вже після подання заяви про перерахунок пенсії 06.08.2024. Проте, така довідка не містить інформації про нараховану та виплачену заробітну плату за період роботи з 01.01.1996 по 02.01.2000.

Таким чином, оскільки позивач не звертався до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки ВАТ «Пасавтопром» від 20.08.2024 № 05/278 та інших довідок про нараховану та виплачену заробітну плату за період роботи з 01.01.1996 по 02.01.2000, виданих правонаступником роботодавця, архівною установою або відповідними державними органами довідки згідно Порядку № 919 у нього не виникло права на проведення відповідного перерахунку.

Суд зазначає, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає, що положення певного акту впливають на його правове становище.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи дійсно щодо особи має місце факт порушення права, свободи чи інтересу, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем.

При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Тобто судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 01.12.2015 у справі № 800/134/15 та постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 820/3327/16.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими. Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Згідно з вимогами частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства, вбачається, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Тобто, у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним за встановленням судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Крім того, Верховний Суд України, розглядаючи справу №21-438а12, у своїй постанові від 26.03.2013 прийшов до правового висновку про те, що відповідно до частини першої статті 2, пунктів 6, 8 частини першої статті 3, частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси позивачів.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

Подібний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 у справі №855/3/19.

Враховуючи зазначене, у межах розгляду цієї адміністративної справи насамперед підлягає встановленню факт порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача. При цьому необхідно зазначити, що обов`язковою ознакою порушення права особи є його припинення, зміна або встановлення неможливості реалізації.

Реалізація особою права на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження будь-яких рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не покладає на суд беззаперечного обов`язку щодо надання такого захисту безвідносно до змісту позовних вимог та наявності спірних публічно-правових правовідносин.

Тобто, питання про можливість задоволення конкретних позовних вимог позивача, спрямованих на відновлення його прав, має вирішуватися, виходячи із суті заявлених вимог та наявності спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між позивачем та суб`єктом владних повноважень, протиправна бездіяльність якого, на суб`єктивну думку позивача, порушили його право.

Під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього неможливо виконати завдання судочинства.

Водночас доводи позивача та надані до справи докази не свідчать про виникнення у позивача права на перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи з 01.01.1996 по 02.01.2000 у Відкритому акціонерному товаристві «Львівський автобусний завод».

З урахуванням викладеного, матеріалами справи не підтверджується факт порушення прав та інтересів позивача, оскільки порушення має бути реальним, чого позивачем суду не доведено та матеріалами справи не підтверджено.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з заявлених позовних вимог, положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням положень статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1211,20 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 пропорційно обсягу задоволених позовних вимог у сумі 605,60 грн.

Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12.08.2024 № 21.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 04 лютого 2025 року.

Суддя О.О. Артоуз