Справа № 600/4549/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/4549/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, які полягають у неврахуванні до трудового стажу при призначенні пенсії ОСОБА_1 періоду трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року в ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» на посаді водія;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу період трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року в ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» на посаді водія;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 04 грудня 2023 року з урахуванням висновків суду у даній справі та провести перерахунок і виплату пенсії за віком з дня її призначення з урахуванням раніше виплачених сум.

Позов обґрунтовано тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області при вирішенні питання про призначення позивачу пенсії на підставі поданої ним заяви не було зараховано до страхового стажу періоду трудової діяльності згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року у ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» на посаді водія, у зв`язку з чим розмір пенсії було визначено без врахування спірного періоду роботи. При цьому позивач вважає безпідставними причини неврахування відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року через відсутність внесків за спірний період у системі персоніфікованого обліку. На думку позивача, єдиним і достатнім доказом на підтвердження трудового стажу є безпосередньо трудова книжка, а відсутність внесків у системі персофінікованого обліку (якого при цьому не існувало на час роботи позивача з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року у ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл») не може бути підставою для не зарахування спірного періоду роботи до трудового стажу. Позивач вважає, що він не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо неналежної сплати страхових внесків, а тому наявність заборгованості підприємства по страхових внесках не може бути підставою для не зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу при призначенні пенсії. Відповідно, спірний період роботи підлягає зарахуванню на підставі записів трудової книжки.

Ухвалою суду від 06 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву; витребувано докази у Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та у Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, не погоджуючись із позовом, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано, що в записах трудової книжки НОМЕР_2 , наданої ОСОБА_1 , періоди його роботи як працівника ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» з 03.11.1997 по 30.11.2001 відсутні, а тому вказаний період роботи може бути врахований за умови надання довідок про періоди роботи, виданих підприємством. Поряд з цим, в результаті перевірки довідки щодо зарахування стажу від 14.11.2023 №12-17/726 за період з 03.11.1997 по 30.11.2001 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві згідно акту, складеного за результатами проведення перевірки достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення (перерахунку пенсії) від 06.06.2024 №2600-1005-1/4007 було виявлено, що дану довідку неможливо підтвердити у зв`язку з тим, що документи з особового складу ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» до архівного відділу Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації на довгострокове зберігання не передавалися. Дана інформація була зазначена в архівній довідці №12-17/726 від 14.11.2023, яка була видана ОСОБА_1 . Поряд з цим, до органу Пенсійного фонду України ОСОБА_1 надав зовсім іншу довідку під цим номером. Отже, довідка від 14.11.2023 №12-17/726 про період роботи з 03.11.1997 по 30.11.2001, яку позивач долучив до заяви, адміністрацією не видавалась. З урахуванням наведеного відповідач вважає, що підстави для врахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року відсутні. Органом Пенсійного фонду України не вчинялося жодних протиправних дій по відношенню до позивача, пенсію за віком призначено йому у відповідності до вимог чинного законодавства. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 від 24 вересня 1980 року (записи №28, 29) ОСОБА_1 у період з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року працював на посаді водія у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Бомонд Сінема Інтернешнл» (ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл»). (а.с. 29)

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 за формою ОК-5 у таких міститься інформація про сплату страхових внесків роботодавцями за позивача у період, починаючи з грудня 2001 року. Натомість відомості про сплату страхованих внесків за ОСОБА_1 у період його роботи у ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року відсутні. (а.с. 35-40, 117-119, 163-166, 183-185)

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 04 грудня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звертався до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, до якої серед низки документів була додана і трудова книжка. (а.с. 103-104)

Вказана вище заява була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, що також визнається учасниками справи.

Факт розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком саме Головним управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області також підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду в місті Києві від 06 серпня 2024 року №2600-0202-8/153263. (а.с. 46-47)

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 йому було призначено пенсію за віком від 19 вересня 2023 року на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням страхового стажу 36 років 0 місяців 23 дні. Розмір призначеної пенсії склав 8100,18 грн. (а.с. 53)

При цьому, як вбачається з матеріалів пенсійної справи позивача, до страхового стажу роботи позивача пенсійним органом зараховано такі періоди його роботи: з 24 вересня 1980 року по 12 жовтня 1981 року, з 19 жовтня 1981 року по 21 жовтня 1983 року, з 22 жовтня 1983 року по 04 грудня 1985 року, з 03 лютого 1986 року по 22 травня 1987 року, з 25 травня 1987 року по 03 вересня 1987 року, з 04 вересня 1987 року по 05 травня 1989 року, з 06 травня 1989 року по 21 жовтня 1991 року, з 22 жовтня 1991 року по 24 листопада 1994 року, з 29 листопада 1994 року по 01 квітня 1996 року, з 02 квітня 1996 року по 30 вересня 1996 року, з 01 жовтня 1996 року по 01 лютого 1997 року, з 01 грудня 2001 року по 29 грудня 2001 року, з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року, з 01 січня 2004 року по 21 серпня 2009 року, з 25 серпня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 01 лютого 2010 року по 31 березня 2010 року, з 01 травня 2010 року по 29 лютого 2012 року, з 01 червня 2012 року по 31 липня 2012 року, з 01 лютого 2014 року по 14 лютого 2014 року, з 17 лютого 2014 року по 04 квітня 2016 року, з 08 квітня 2016 року по 26 квітня 2018 року, з 02 травня 2018 року по 30 вересня 2023 року. (а.с. 94)

В матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 наявна довідка Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 14 листопада 2023 року №12-17/726, згідно з якою в архівних документах з особового складу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бомонд Сінема Інтернешнл» значиться, що ОСОБА_1 03 листопада 1997 року був зарахований на посаду водія у ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» (наказ №52-к від 03 листопада 1997 року), а 30 листопада 2001 року звільнений за власним бажанням за статтею 38 Кодексу законів про працю України (наказ №56-к від 30 листопада 2001 року). (а.с. 113, 162 на звороті)

28 лютого 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві проведено перерахунок пенсії позивача у зв`язку з донарахуванням стажу з 03 лютого 1997 року по 31 жовтня 1997 року. За результатами проведеного перерахунку розмір пенсії позивача склав 8317,77 грн, при цьому страховий стаж позивача визначено тривалістю 36 років 11 місяців 22 дні. (а.с. 147)

У березні 2024 року у зв`язку з уточненням даних в електронній пенсійній справі (зміна страхового стажу) позивачу також здійснювався перерахунок пенсії, за результатами якого розмір пенсії позивача склав 9114,12 грн, а страховий стаж визначено тривалістю 39 років 7 місяців 20 днів. (а.с. 166 на звороті, 167)

06 червня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві складено акт за результатами проведення перевірки достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення (перерахунку) пенсії №2600-1005-1/4007, в якому вказано, що довідку №12-17/726 від 14 листопада 2023 року за період роботи з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року неможливо підтвердити у зв`язку з тим, що документи з особового складу ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» до архівного відділу Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на зберігання не передавалися. Дана інформація була вказана в архівній довідці №12-17/726 від 14 листопада 2023 року, яка була видана на руки гр. ОСОБА_1 . Водночас, до Пенсійного фонду гр. ОСОБА_1 була надана зовсім інша довідка під цим номером. (а.с. 170 на звороті, 171)

Так, у матеріалах пенсійної справи позивача міститься довідка №12-17/726 від 14 листопада 2023 року, копія якої долучена до акту №2600-1005-1/4007 від 06 червня 2024 року, в якій вказано, що документи з особового складу ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» до архівного відділу Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на довгострокове зберігання не передавалися, і тому надати необхідні ОСОБА_1 довідки за 1997-2001 року немає можливості. (а.с. 141 на звороті)

21 червня 2024 року на підставі уточнення даних в електронній пенсійній справі Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу 36 років 11 місяців 22 дні, за результатами чого сума пенсії позивача склала 8417,77 грн. (а.с. 172)

Як вбачається зі змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 03 липня 2024 року №2600-0504-8/131854, позивача було повідомлено про те, що в результаті перевірки довідки щодо зарахування стажу від 14 листопада 2023 року №12-17/726 за період з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року було виявлено, що дану довідку неможливо підтвердити у зв`язку з тим, що документи з особового складу ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» до архівного відділу Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації на дострокове зберігання не подавалися, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 виникла переплата пенсії за період з 01 березня 2024 року по 30 червня 2024 року у розмірі 2785,40 грн. (а.с. 176 на звороті, 177)

У жовтні 2024 року позивач звертався до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу, набутого до 01 січня 2004 року, до якої було додано, зокрема, довідку ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» №25/09 від 20 вересня 2024 року, в якій вказано, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу за наказом №52-к від 03 листопада 1997 року та обіймав посаду водія, а згідно з наказом №56-к від 30 листопада 2001 року був звільнений з посади відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України. (а.с. 177 на звороті, 178, 182)

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №63 від 05 листопада 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у проведенні перерахунку пенсії. (а.с. 186)

Вважаючи, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області під час розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 04 грудня 2023 року протиправно не зараховано до страхового стажу період роботи у ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Як вбачається зі встановлених у справі обставин, позивач не погоджується з діями Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, які полягають у неврахуванні до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 у ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком від 04 грудня 2023 року.

При цьому, як стверджує відповідач у відзиві, в записах трудової книжки ОСОБА_1 відсутні записи про період його роботи як працівника ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року, а тому вказаний період роботи може бути врахований за умови надання довідок про періоди роботи, виданих підприємством.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (за формою ОК-5) відсутні дані про сплату страхових внесків за позивача за період з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року.

Стосовно наведеного суд зазначає таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Частинами другою-четвертою статті 48 Кодексу законів про працю України встановлено, що на вимогу працівника, який вперше приймається на роботу, трудова книжка оформляється роботодавцем в обов`язковому порядку не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637 в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

У пункті 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за №110 (далі - Інструкція №58 в редакції, чинній на час роботи позивача у ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл»), вказано, зокрема, що заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.15 Інструкції №58 якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Абзацом 1 пункту 4.1 Інструкції №58 встановлено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Крім цього, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (пункт 4 Постанови).

Отже, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.

Разом з цим, досліджуючи зміст трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , судом встановлено, що наявними у ній записами (записи №28, 29) підтверджується стаж роботи позивача з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року на посаді водія у ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл».

При цьому відповідачем у ході судового розгляду справи не подано до суду доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці позивача про його роботу у період з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року.

Вказане, на переконання суду, свідчить про те, що при призначенні/перерахунку пенсії позивач не був зобов`язаний надавати інші документи, які підтверджують його стаж роботи у спірний період.

При цьому безпідставними є посилання відповідача у відзиві на те, що у трудовій книжці позивача відсутні записи про його роботу як працівника ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл».

Стосовно виявлення територіальним управлінням Пенсійного фонду України обставин неможливості підтвердження стажу роботи позивача з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року на підставі довідки Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №12/17/726 від 14 листопада 2023 року, про що зазначено в акті від 06 червня 2024 року №2600-1005-4/4007, то такі не свідчать про відсутність у позивача права на призначення та виплату йому пенсії за віком із зарахуванням до його страхового стажу спірного періоду роботи з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року у ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл». Як зазначено судом вище, саме трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи особи, а тому уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій (їх правонаступників) архівних або інших установ, на збереження до яких передані документи підприємств, підлягають врахуванню лише в тому разі, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про періоди роботи та умови праці.

Стосовно відсутності даних у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) про сплату за позивача страхових внесків за період його роботи з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року роботодавцем ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» суд зазначає таке.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону №1058-IV, відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Згідно зі статтею 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати.

Отже, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Призначення/перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає (підлягала) загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює особа, страхувальником сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом зазначених вище норм обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків.

Суд зауважує, що в межах даних спірних відносин не підлягає дослідженню питання, чи нараховувались позивачу страхові внески і чи були вони сплачені. Сплата страхувальником страхових внесків є кінцевим етапом, якому передує нарахування страхового внеску.

Водночас позивач, відносно якого названі вище обов`язки не були виконані страхувальником, не повинен відповідати за їх неналежне виконання, а тому ймовірна несплата підприємством страхових внесків чи відсутність відомостей про сплату страхових внесків страхувальником, за умови наявності інших доказів, якими підтверджується факт роботи особи на підприємстві (в даному випадку спірний період роботи позивача підтверджуються записами трудової книжки) не можуть бути підставою для незарахування до страхового стажу періоду роботи позивача на такому підприємстві.

Суд зауважує, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії позивачу або відомості про сплату внесків не у повному обсязі не є підставою для позбавлення особи права на зарахування до стажу роботи періодів, за які відсутні такі відомості.

Оскільки позивач не може відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків, це не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії вказаних періодів роботи.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16) (касаційне провадження №К/9901/458/17), від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (касаційне провадження №К/9901/2310/18).

В даних спірних відносинах позивач, фактично, позбавлений соціальної захищеності та стажу за час роботи у ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл», що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17 та від 20.03.2019 у справі №688/947/17.

Отже, відсутність даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період роботи позивача з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року не є підставою для позбавлення позивача права на призначення/перерахунок пенсії із зарахуванням спірного періоду роботи до страхового стажу.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що названий вище період роботи позивача підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Відтак, оскільки період роботи позивача з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року підтверджується записами трудової книжки і вказаний період роботи має бути зарахований до страхового стажу позивача, то суд приходить до висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком до його страхового стажу періоду роботи, відображеного у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 24 вересня 1980 року, а саме: період роботи з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року.

Визначаючись щодо способу захисту порушеного права позивача, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 08 лютого 2024 року по справі №500/1216/23, згідно з якою дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності. Таким органом у даних спірних відносинах є Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

З огляду на викладене, враховуючи висновок суду про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком до його страхового стажу спірного періоду роботи з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року, виходячи з повноважень, визначених статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача у спірних відносинах буде зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи, відображений у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 24 вересня 1980 року, а саме: період роботи з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року, а також зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 грудня 2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, а також провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком з дня її призначення, з урахуванням раніше виплачених сум.

На переконання суду, саме такий спосіб захисту порушених прав позивача відповідає об`єкту порушеного права й у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним.

Аналогічної позиції при вирішенні подібних спірних відносин також дотримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд у справі №600/3377/24-а (постанова від 06 січня 2025 року).

Отже, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відповідача є безпідставними та такими, що не свідчать про законність оскаржуваних дій.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню, а згідно наявної у справі квитанції №3606-0343-2084-1917 від 04 жовтня 2024 року позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп., то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути і витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Поряд з цим відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області у відзиві на позовну заяву вказав про не співмірність та недоведеність заявлених судових витрат.

Вказане суд розцінює як клопотання відповідача про зменшення суми витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Клопотання обґрунтовано тим, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на правничу допомогу за подання до суду цього позову є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат є співмірним зі складністю справи та виконаним адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом, витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Так, право відповідача на звернення до суду з таким клопотанням передбачено частиною шостою, сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому відповідно до частини першої та другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною четвертою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За приписом частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Так, на підтвердження вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн позивачем надано:

- договір про надання правової допомоги №53/24 від 29 липня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Горщаром С.В.;

- Протокол №1 про погодження гонорару від 30 вересня 2024 року, що є Додатком №1 до договору №53/24 від 29 липня 2024 року про надання правової допомоги

- Ордер на надання правничої допомоги від 04 жовтня 2024 року серії АА №1492676;

- квитанція до прибуткового касового ордеру №53/24 від 29 липня 2024 року про отримання адвокатом Горщаром С.В. від ОСОБА_1 суми 8000,00 грн на підставі Договору про надання правової допомоги №53/24 від 29 липня 2024 року.

Проаналізувавши наведені документи, суд вважає, що такими підтверджується сплата позивачем адвокату коштів у розмірі 8000,00 грн за надання професійної правничої допомоги у цій справі.

Водночас, вирішуючи клопотання відповідача про зменшення суми витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд виходить з того, що при визначенні суми відшкодування судових витрат необхідно виходити з критерію розумності їхнього розміру.

У цій справі суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до стягнення суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, та беручи до уваги приписи частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить із такого:

- дана справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, є нескладною та розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження;

- розгляд справи проведено без участі сторін у порядку письмового провадження;

- позов носить немайновий характер;

- справа, з огляду на правові підстави позову, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання чи опрацювання.

При цьому суд зауважує, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №545/2432/16-а, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У додатковій постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі №911/2686/18 зазначено, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 14 липня 2021 року у справі №200/7763/19-а, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, усі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, установить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору з огляду на такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім цього, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

За таких обставин суд вважає, що сума коштів 8000,00 грн, сплачених позивачем адвокату за надану у цій справі правничу допомогу, є завищеною, необґрунтованою та не співмірною із виконаними адвокатом роботами. Такий розмір правничої допомоги є нерозумним та невиправданим.

Тому наявні підстави для зменшення заявленої до стягнення у розмірі 8000,00 грн суми витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, та зважаючи на наведені вище обставини, суд приходить до висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 2000,00 грн.

Отже, заявлене клопотання підлягає частковому задоволенню і стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 2000 грн як витрати на професійну правничу допомогу.

За таких обставин стягненню з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь позивача підлягають понесенні останнім судові витрати у загальній сумі 3211 грн 00 коп. (2000 грн 00 коп. витрати на професійну правничу допомогу та 1211 грн 00 коп. сплачений судовий збір).

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком до його страхового стажу періоду роботи, відображеного у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 24 вересня 1980 року, а саме: період роботи з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року в ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» на посаді водія.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи, відображений у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 24 вересня 1980 року, а саме: період роботи з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року в ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» на посаді водія.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 грудня 2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, а також провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком з дня її призначення, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області судові витрати у виді судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 05 лютого 2025 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ); відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (Площа Центральна, 3, м. Чернівці, ).

Суддя О.П. Лелюк