Справа № 160/22873/23
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 160/22873/23
(суддя Турова О.М., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року у справі №160/22873/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними і скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 08 вересня 2023 звернувся до суду з позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-2), згідно з яким, просить суд:

- визнати протиправними і скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області о/р НОМЕР_1 від 16.03.2023 року та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №23 від 29.05.2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального (пільгового) стажу за Списком №1, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди роботи: з 16.11.1991р. по 08.06.1992р. в кооперативі «Таврія»; періоди роботи в умовах Крайньої Півночі з 29.06.1983 року по 12.05.1986 року та з 08.07.1988 року по 17.10.1988 року, із розрахунку 1 рік роботи за 1 рік та 7 місяців стажу; періоди роботи в умовах Крайньої півночі з 07.09.1993 року по 28.03.1994 року, з 31.03.1994 року по 05.07.1995 року, з 12.09.1995 року по 25.02.1998 року із розрахунку 1 рік роботи за 1 рік та 7 місяців стажу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надати час ОСОБА_1 задля надання для долучення документів, що підтверджують час роботи ОСОБА_1 за пільговим стажем (Списком №2) з 01.04.2005 року по 14.06.2006 року на ЗАТ «Трест Кривбасшахтопроходка», яке на сьогодні знаходиться в процесі ліквідації;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08 березня 2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. Позов обґрунтовано тим, що позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак відповідачами відмовлено у зарахуванні періодів роботи позивача до страхового стажу та стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, що призвело до протиправної відмови у призначенні пенсії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області о/р НОМЕР_1 від 16.03.2023 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №23 від 29.05.2023 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 16.11.1991р. по 08.06.1992р. в кооперативі «Таврія», а також періоди його роботи в умовах Крайньої півночі з 07.09.1993 року по 28.03.1994 року, з 31.03.1994 року по 05.07.1995 року.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи в районах Крайньої Півночі з 29.06.1983 року по 12.05.1986 року та з 08.07.1988 року по 17.10.1988 року у пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі, за один рік шість місяців страхового стажу.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 з 06.01.2023р. пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV на підставі його заяви від 08.03.2023р. У задоволенні іншої частини позову відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що рішення о/р 23 від 16.03.2023 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №23 від 29.05.2023 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач-2, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що позивач не має достатнього стажу роботи для призначення пенсії.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 08.03.2023 року позивач, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

До вказаної заяви ОСОБА_1 долучено, зокрема, трудову книжку серії НОМЕР_2 від 29.06.1983р., довідки, видані Акціонерною компанією «Алроса» (Республіка Саха (Якутія)), від 10.02.2015р. №04/54 відносно того, що ПНО «Якуталмаз» станом на 2015 рік є акціонерною компанією «Алроса» (довідка про реорганізацію підприємства); від 19.02.2015р. №А02-1320-05-21/16 та від 24.02.2015р. №05-1530-12-м-26/012 про підтвердження періоду роботи позивача в складі Управління матеріально-технічного забезпечення ПНО «Якуталмаз», від 10.02.2015р. №А02-1420-31-20-04-54 про підтвердження періоду роботи позивача в Мирнинському будівельно-монтажному тресті УКС АК «АЛРОСА», який знаходиться на території Мирнинського району Республіки Саха (Якутія) РФ, що дорівнюється до умов Крайньої Півночі і коефіцієнт на цій території становить 1,7, а також довідки, про розмір заробітної плати позивача під час роботи в Управлінні матеріально-технічного забезпечення ПНО «Якуталмаз» з червня 1983 року по травень 1986 року, які видані Акціонерною компанією «Алроса» (Республіка Саха (Якутія)).

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області визначено органом, уповноваженим розглянути вищевказану заяву позивача.

За результатами розгляду заяви позивача від 08.03.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняло рішення від 16.03.2023 року о/р 23, яким відмовило позивачеві у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV 29 років, в той час, як страховий стаж позивача складає лише 28 років 01 місяць 13 днів, з них 07 років 05 місяців пільговий стаж за Списком №2. Водночас, цим рішенням відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 16.11.1991 по 08.06.1992, оскільки у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 29.06.1983р. нечітка печатка роботодавця, а також періодів роботи в російській федерації у зв`язку із виходом російської федерації із Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., у зв`язку із чим пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом №1058-IV, при цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території російської федерації по 31.12.1991р.; роботи в районах Крайньої Півночі до 31.12.1991 включно зараховуються в 1,5 кратному розмірі за умови, якщо людина укладала терміновий трудовий договір на таку роботу. Також у цьому рішенні зазначено, що застосувати довідки про роботу пільгового характеру (1998-2005р.р. та 2005-2006р.р.), надані Архівним відділом ДП «Кривбасшахтозакриття» на даний час не є прийнятним, оскільки документи направлено на розгляд Комісії відповідно до Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року №18-1, при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Після надходження висновків Комісії відбудеться повторний розгляд заяви позивача від 08.03.2023 року (а.с.17).

При цьому, як випливає з розрахунку страхового стажу позивача (форма РС-право), в тому числі пільгового, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до страхового стажу позивача було зараховано періоди роботи позивача в умовах Крайньої Півночі з 29.06.1983 року по 11.05.1986 року та з 08.07.1988 року по 17.10.1988 року в одинарному розрахунку, а період роботи з 16.11.1991 по 08.06.1992 в кооперативі «Таврія», а також періоди роботи в умовах Крайньої Півночі з 07.09.1993 по 28.03.1994 та з 31.03.1994 по 05.07.1995 не зараховані до страхового стажу позивача взагалі; період роботи з 01.04.2005 року по 14.06.2006 року в ЗАТ «Трест Кривбасшахтопроходка» зараховано лише до страхового стажу позивача, без зарахування до пільгового за Списком №2; період роботи з 12.09.1995 року по 25.02.1998 року зараховано до загального страхового стажу позивача в одинарному розмірі.

Рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 30.03.2023р. №8 за результатами розгляду заяви позивача про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, підтверджено періоди роботи ОСОБА_1 з 01.09.1998 п 24.08.1999, з 04.04.2000 по 31.03.2005 для зарахування до пільгового стажу за Списком №2. Водночас, в цьому рішенні вказано, що період роботи з 01.04.2005 по 14.06.2006 в ПрАТ «Трест Кривбасшахтопроходка» Комісією не розглядається, оскільки підприємство не ліквідоване (а.с.19-20).

Згідно з розрахунку страхового стажу позивача (форма РС-право), в тому числі пільгового, з урахуванням вищевказаного рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 30.03.2023р. №8, страховий стаж позивача склав - 28 років 01 місяць 13 днів, з них - 13 років 03 місяці 17 днів пільговий стаж за Списком №2.

В подальшому, отримавши вищевказане рішення Комісії, 22.05.2023 року ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області визначено органом, уповноваженим розглянути вищевказану заяву позивача.

За результатами розгляду заяви позивача від 22.05.2023р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняло рішення від 29.05.2023 року №23, яким відмовило позивачеві у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV 29 років, в той час, як страховий стаж позивача складає лише 28 років 01 місяць 13 днів, з них 13 років 03 місяці 17 днів пільговий стаж за Списком №2. Водночас, цим рішенням відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 16.11.1991 по 08.06.1992, оскільки зрізано дати наказів на прийняття та звільнення з роботи та на відбитку печатки неможливо прочитати назву підприємства; період роботи в Російській Федерації з 07.09.1993 по 28.03.1994 та з 31.03.1994 по 05.07.1995, оскільки це не передбачено діючим законодавством у зв`язку з виходом російської федерації із Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. Також цим рішенням відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу позивача періоду роботи з 01.04.2005 по 14.06.2006, оскільки пільговий стаж не підтверджено Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зв`язку із тим, що підприємство не ліквідовано (а.с.21).

З розрахунку страхового стажу позивача (форма РС-право), в тому числі пільгового, встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області до страхового стажу позивача зараховано 28 років 01 місяць 13 днів, з них - 13 років 03 місяці 17 днів пільговий стаж за Списком №2, при цьому періоди роботи позивача в умовах Крайньої Півночі з 29.06.1983 року по 11.05.1986 року та з 08.07.1988 року по 17.10.1988 року зараховані до страхового стажу ОСОБА_1 як і раніше відповідачем-1 в одинарному розрахунку, а період роботи з 16.11.1991 по 08.06.1992 в кооперативі «Таврія» та періоди роботи в умовах Крайньої Півночі з 07.09.1993 по 28.03.1994 та з 31.03.1994 по 05.07.1995 не зараховані до страхового стажу позивача взагалі; період роботи з 01.04.2005 року по 14.06.2006 року в ЗАТ «Трест Кривбасшахтопроходка» зараховано лише до страхового стажу позивача, без зарахування до пільгового за Списком №2; період роботи з 12.09.1995 року по 25.02.1998 року зараховано до загального страхового стажу позивача в одинарному розмірі.

Законність та обґрунтованість вищезазначених рішень щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV, та відмова у зарахуванні спірних періодів роботи позивача до його страхового стажу, в тому числі у кратному обчисленні щодо періодів роботи в умовах Крайньої Півночі є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено порядок на умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку.

Відповідно до ч.1 ст.114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

За приписами п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV право на призначення пенсії на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу, зокрема, з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок. Згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Позивачем при зверненні до пенсійних органів з заявами про призначення пенсії за віком, зокрема, було подано трудову книжку серії НОМЕР_2 від 29.06.1983р., в якій, зокрема, наявні записи наступного змісту:

УМТС об`єднання «Якуталмаз» Район Крайньої Півночі:

- 29.06.1983 прийнятий тимчасово робітником складу №8 (наказ №31 від 29.06.1983);

- 25.08.1983 зарахований на постійну роботу робітником складу №8 (наказ №42к від 26.08.1983);

- 08.01.1986 переведений вантажником (наказ №2 від 08.01.1986);

- 18.02.1986 надано кваліфікацію стропальника (посвідчення №863 від 18.02.1986);

- 12.05.1986 звільнений за п.3 ст.29 КЗпП РСФСР у зв`язку із призовом до лав Радянської армії (наказ №12 від 07.05.1986);

з 18.05.1986 по 09.06.1986 служба у лавах Радянської армії (ВК НИ №2393438);

Комбінат будматеріалів м. Мирний ЯАССР, Район Крайньої Півночі:

- 08.07.1988 прийнятий транспортним робітником 2 розряду бетоно-розчинної дільниці об`єднаного блоку цехів (наказ №74 від 07.07.1988);

- 17.10.1988 звільнений по ст.32 КЗпП РСФСР, розірвання строкового трудового договору за ініціативою працівника (наказ №125 від 17.10.1988);

- 16.11.1991 прийнятий до членів кооперативу «Таврія» водієм 3 класу (наказ №8 від 16.11.1991);

- 08.06.1992 звільнений по ст.38 КЗпП УССР за власним бажанням (наказ №3 від 08.06.1992);

Район Крайньої Півночі Мирнинське автотранспортне підприємство ПСМО «Якуталмазстрой»:

- 07.09.1993 прийнятий водієм 3 класу по вахтовому методу (наказ №347 від 06.09.1993);

- 28.03.1994 звільнений за власним бажанням (ст.31 КЗпП РФ) (наказ №149 від 28.03.1994);

АК «Алмази Росії-Саха» Мирнинський ремонтно-будівельний трест, Крайня Північ:

- 31.03.1994 - прийнятий водієм 3 класу для роботи вахтовим методом (наказ №181 від 31.03.1994);

- 05.07.1995 - звільнений за власним бажанням (ст.31 КЗпП РФ) (наказ №235-к від 28.06.1995);

Орендне підприємство «Геологорозвідник»:

- 12.09.1995 прийнятий водієм 3 класу автомобіля УРАЛ (наказ №55-п від 12.09.1995);

- 25.02.1998 звільнений згідно зі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (наказ №8-п від 25.02.1998).

Відповідачі, відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи в кооперативі «Таврія» з 16.11.1991 по 08.06.1992, посилалися на нечіткий відбиток печатки, яким завірені записи про цей період роботи у трудовій книжці позивача, а відповідач-1 також додатково посилався на неповноту копії сторінки трудової книжки позивача з записами про цей період (зрізано дати наказів на прийняття та звільнення з роботи).

Разом з цим, з трудової книжки позивача, копія якої міститься в матеріалах справи, вбачається, що вона містить чіткі і повні записи про цей період роботи із зазначенням у самому записі про прийняття на роботу назви місяця роботи кооператив «Таврія», а також із зазначенням дат і номерів наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи (а.с.31-38).

Вимог до печатки, якою завіряються записи трудової книжки, ані Інструкція №162, ані Інструкція №58 не містять. Натомість, згідно з приписами цих Інструкцій трудова книжка заповнюється відповідальним працівником підприємства, а не особисто робітником (у цьому випадку позивачем), записи завіряються або такою особою, або керівником та скріплюються печаткою.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2019р. у справі №638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виявлені недоліки оформлення трудової книжки позивача не можуть вважатися достатньою підставою для відмови останньому у зарахуванні періоду роботи в кооперативі «Таврія» з 16.11.1991 по 08.06.1992 до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем з певними недоліками, відсутня.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи в умовах Крайньої Півночі з 29.06.1983 року по 12.05.1986 року та з 08.07.1988 року по 17.10.1988 року та з 07.09.1993 року по 28.03.1994 року, з 31.03.1994 року по 05.07.1995 року, із розрахунку 1 рік роботи за 1 рік та 7 місяців стажу, суд зазначає наступне. Згідно із пунктом 5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.

Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, встановлено Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а також Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967 №530/П-28.

Відповідно до пункту 3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960 року - за 1 рік і 6 місяців при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та по інвалідності.

Згідно із статтю 3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районі, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993 при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992).

Тобто, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Стаття 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода від 13.03.1992) закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 Угоди від 13.03.1992 також передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Статтею 3 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 передбачено, що при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства Російської Федерації.

Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15 січня 1993 року, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в прирівняних місцевостях після 01 січня 1991 року й нормами Законів України «Про пенсійне забезпечення» і «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960р. №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 р. зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 р. - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Пунктом 3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967р. «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» встановлено скоротити тривалість трудового договору, який дає право на отримання пільг, які передбачені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з п`яти до трьох років».

Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції про порядок надання пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, яка затверджена Постановою Президії ВЦСПС від 16 грудня 1967 року №530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Системний аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців ) є сукупність наступних обставин:

1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;

2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.

Ненадання трудового договору, так само як і його відсутність, не є підставою для позбавлення пільг особам, які працювали в районах крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, в тому числі щодо пільгового зарахування періодів їх роботи на Крайній Півночі при розрахунку стажу.

Посилання відповідача на те, що для пільгового розрахунку трудового стажу на роботі в районах Крайньої Півночі необхідно подання саме строкового трудового договору, суперечить вимогам чинного законодавства.

Жодна з наведених вище правових норм не визначає строковий трудовий договір як єдиний документ, що підтверджує право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі.

Таким чином, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 07 червня 2018 року у справі №173/637/17, від 03 липня 2018 року у справі №302/662/17-а, від 25 вересня 2018 року у справі №554/1723/17, від 21.08.2019р. у справі №750/1717/16-а, від 07.06.2018р. у справі №173/637/17, від 03.07.2018р. у справі №302/662/17-а, від 25.09.2018р. у справі №554/1723/17. Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що твердження відповідача про необхідність надання позивачем термінового трудового договору для зарахування періодів роботи ОСОБА_2 в умовах Крайньої Півночі з 29.06.1983 року по 11.05.1986 року та з 08.07.1988 року по 17.10.1988 року до його страхового стажу у 1,5 розмірі є безпідставними.

Щодо періодів роботи позивача в районах Крайньої Півночі з 07.09.1993 по 28.03.1994 та з 31.03.1994 по 05.07.1995, які взагалі не були зараховані відповідачами до страхового стажу позивача, з посиланням на те, що це не передбачено діючим законодавством у зв`язку із виходом російської федерації із Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 6 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13 березня 1992 року, укладеною між Україною і Росією, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі №676/6166/16-а та від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 №01-1/2-07 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Таким чином, як правильно зауважив суд першої інстанції під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію за віком відповідачем повинен був бути врахований трудовий стаж та заробітна плата, набуті ним на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території Російської Федерації.

1 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України №2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон №2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022 і яким постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст.417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м.Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).

29 листопада 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі Постанова №1328), яка набрала чинності 02.12.2022, якою постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Пенсійний фонд України звернувся із запитом від 27.12.2022 за №2800-030102-5/56080 щодо погодження порядку дій, який буде застосовуватись до прийняття відповідного нормативно-правового акту у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 Росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, при призначенні пенсій/поновленні раніше призначених пенсій громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації. Відповідно до запропонованого порядку дій, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року, а заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону № 1058.

Міністерство соціальної політики України (далі - Мінсоцполітики) листом від 12.01.2023 № 411/0/2-23/54 підтримало позицію Пенсійного фонду України щодо порядку дій. При призначенні пенсії, Мінсоцполітики запропонувало заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії враховувати за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону № 1058, а за період по 31.12.1991 - на умовах, визначених абзацом п`ятим частини першої статті 40 Закону №1058.

В Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.99 щодо тлумачення частини першої вказаної статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

За статтею 151-1 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Таким чином, положення Закону №2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022, а положення Постанови №1328 з 02.12.2022.

Отже, оскільки позивач працював у Російській Федерації в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, у відповідача не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території Російської Федерації.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року у справі №160/22873/23 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 04 лютого 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов