Справа № 440/48/25
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/48/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Степаненко Оксана Володимирівна подала через систему "Електронний суд" до Полтавського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати Рішення відділу перерахунків пенсій № 4 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 74 від 04.12.2024 року "Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ", яким відмовлено в переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних посад державних службовців, періоди роботи з 16 серпня 1996 року по 26 листопада 2024 року в органах податкової служби;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити переведення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27 листопада 2024 року з пенсії за віком, призначеної на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 19 грудня 1993 року № 3723-XII, з урахування довідок Головного управління ДПС України в Полтавській області від 27 листопада 2024 року № 274/16-31-10-02-08 та № 275/16-31-10-02-08.

Позов обґрунтований тим, що позивачу була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 27.11.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09 липня 2003 року, на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу та за результатами розгляду такої заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 74 від 04.12.2024 відмовлено позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу №889-VIII від 10 грудня 2015 року у зв`язку з відсутністю права, оскільки періоди роботи з 16.08.1996 по 23.01.1997 належить до категорій посад державних службовців. Період роботи з 24.01.1997 по 26.11.2024, коли позивачці присвоєно персональні та спеціальні звання Інспектор податкової служби І рангу, Радник податкової служби ІІІ рангу, Радник податкової служби ІІ рангу, Радник податкової та митної справи І рангу не підлягає зарахуванню до стажу державної служби. Позивач не погоджується з вказаним рішенням та звернулась з даним позовом до суду..

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №440/48/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

Відповідач - 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 64-65/ зазначив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 27.11.2024 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про переведення її з пенсії за віком, призначену відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на пенсію за віком у відповідності до норм Закону України Про державну службу від 10 грудня 2005 року №889. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 74 від 04.12.2024 у переведенні з пенсії за віком на пенсію за віком у відповідності до норм Закону України Про державну службу відмовлено у зв`язку з відсутністю права.

Відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 122-123/ зазначив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 27.11.2024 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про переведення її з пенсії за віком, призначену відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на пенсію за віком у відповідності до норм Закону України Про державну службу від 10 грудня 2005 року №889. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 74 від 04.12.2024 у переведенні з пенсії за віком на пенсію за віком у відповідності до норм Закону України Про державну службу відмовлено у зв`язку з відсутністю права.

Представником позивача надані заперечення на відзиви на позовну заяву, в яких підтримує позовні вимоги та просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Справу розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.

Дослідивши письмові докази, суд установив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та є пенсіонером за віком.

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою за призначенням / перерахунком пенсії від 27.11.2024, в якій просила здійснити вид перерахунку: перехід на інший вид пенсії на пенсію державного службовця.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 74 від 04.12.2024 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії згідно Закону України Про державну службу у зв`язку з відсутністю права.

Не погодившись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 74 від 04.12.2024, позивач звернулася до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року /надалі - Закон №1058-IV/.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" №889-VІІІ від 10 грудня 2015 року /надалі Закон № 889-VIII/, статтею 90 якого встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас Закон №889-VIII у пункті 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" містить норму, якою встановлено, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 19 грудня 1993 року №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до пункту 10 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 вказаного розділу встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про державну службу" від 19 грудня 1993 року №3723-ХІІ /надалі Закон № 3723-ХІІ/ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, після 01 травня 2016 року (дати набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж. Тобто за наявності у осіб певного стажу державної служби станом на 01 травня 2016 року (не менш як 10 років для осіб, які на зазначену дату займають посади державної служби, або не менш як 20 років незалежно від того, чи займає особа посади на державній службі станом на 01 травня 2016 року), такі особи зберігають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 19 грудня 1993 року №3723-ХІІ, але якщо посади, які особи займали (займають), віднесені до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України.

Статтею 25 Закону №3723-XII встановлено категорії посад державних службовців.

Разом з тим, стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначається не лише статтею 25 Закону України Про державну службу, але й актами Кабінету Міністрів України.

Так, відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03 травня 1994 року, чинною до набрання чинності Законом №889-VIII - 01 травня 2016 року), затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, яким визначено посади і ранги, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби /надалі - Порядок №283/.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується, зокрема, робота керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової та контрольно-ревізійної служби.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України Про державну податкову службу в Україні від 04 грудня 1990 року №509-XII /надалі - Закон №509-XII/, а з 12 серпня 2012 року Податковий кодекс України.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №509-XII державна податкова служба, якій за змістом частини другої цієї статті підпорядковані державні податкові інспекції в областях, районах, містах і районах у міста, є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів податків, зборів та інших платежів і неподаткових доходів і внесків до державних цільових фондів, встановлених законодавством України.

Посадовою особою органу державної податкової служби може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством фінансів України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини перша та четверта статті 15 Закону №509-XII).

Цією ж нормою установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондують вимогам статей 5, 12 Закону №3723-ХІІ, щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Статтею 6 Закону №509-XII було встановлено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема, у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Крім того, частиною вісімнадцятою статті 37 Закону України №3723-XII встановлено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та /або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Нормами абзаців 1, 2 пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України Про державну службу. Період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєнні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2013 року у справі 21-340а13, в якій колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу.

Частиною другою статті 46 Закону № 889-VIII та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229, які діють з 01 травня 2016 року, закріплено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Як слідує зі змісту оскаржуваного рішення, підставою для відмови у переведенні позивача на пенсію відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" є недостатність у неї стажу державної служби внаслідок незарахування служби позивача в Головному управлінні ДПС у Полтавській області за період з 16.08.1996 по 26.11.2024 до державної служби.

Згідно з інформацією, яка міститься у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 11.09.1980 ОСОБА_1 працювала на різних посадах в органах державної фінансової служби та державної податкової служби України, а саме:

- з 19.09.1996 до 25.11.1996 року головний державний податковий інспектор відділу обслуговування платників податків;

- з 26.11.1996 до 16.04.1997 року головний державний податковий інспектор відділу по роботі з платниками податків Державної податкової адміністрації у Полтавському районі Полтавської області;

- з 17.04.1997 до 01.06.1998 року начальник відділу по роботі з платниками податків;

- з 02.06.1998 до 02.07.2000 року начальник відділу по роботі з платниками податків Полтавської міжрайонної державної податкової інспекції;

- з 03.07.2000 до 17.06.2002 року - начальник відділу по роз`ясненню податкового законодавства Полтавської міжрайонної державної податкової інспекції;

- 01.02.2001 року Позивачці присвоєно спеціальне звання інспектор податкової служби I рангу.

- з 18.06.2002 до 31.08.2005 року начальник відділу громадських зв`язків та масово-роз`яснювальної роботи Полтавської міжрайонної державної податкової інспекції;

- 01.12.2004 року Позивачці присвоєно чергове спеціальне звання радник податкової служби III рангу.

- з 01.09.2005 до 17.10.2005 року виконуючий обов`язки начальника відділу зв`язків з громадськістю, засобами масової інформації та масово-роз`яснювальної роботи Полтавської міжрайонної державної податкової інспекції;

- з 17.10.2005 до 13.09.2011 року начальник відділу зв`язків з громадськістю, засобами масової інформації та масово-роз`яснювальної роботи Полтавської міжрайонної державної податкової інспекції;

- 09.01.2008 року ОСОБА_1 присвоєно чергове спеціальне звання радник податкової служби 2 рангу, а 14.09.2011 року - радник податкової служби 1 рангу.

- з 14.09.2011 до 19.12.2011 року - заступник начальника інспекції начальник відділу оподаткування фізичних осіб Полтавської міжрайонної державної податкової інспекції;

- з 20.12.2011 до 29.02.2012 року - начальник відділу масово-роз`яснювальної роботи та звернень громадян Полтавської міжрайонної державної податкової інспекції;

- з 01.03.2012 до 01.07.2013 року - начальник відділу взаємодії з засобами масової інформації та громадськістю Полтавської міжрайонної державної податкової інспекції (МДПІ) Полтавської області Державної податкової служби;

- з 02.07.2013 до 23.01.2014 року завідувач інформаційно комунікаційного сектору Полтавської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області;

- 02.07.2013 року Позивачці присвоєно 11 ранг державного службовця, 27.12.2013 року присвоєно спеціальне звання радник податкової та митної справи 1 рангу.

- з 24.01.2014 до 29.01.2014 року завідувач сектору погашення заборгованостей Полтавської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області;

- з 30.01.2014 до 02.06.2015 року начальник відділу обслуговування платників податків Полтавської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області;

- 03.06.2015 до 16.02.2016 року начальник відділу реєстрації платників та електронних сервісів Полтавської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області;

- з 17.02.2016 до 11.10.2018 року - начальник відділу обслуговування платників Полтавської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області;

- 12.10.2018 до 20.08.2019 року - завідувач сектору обслуговування платників Головного управління ДФС у Полтавській області;

- 21.08.2019 до 01.01.2020 року - завідувач сектору обслуговування платників Головного управління ДПС у Полтавській області;

- 21.08.2019 року ОСОБА_1 присвоєно 4 ранг державного службовця;

- з 02.01.2020 до 21.09.2020 року завідувач сектору податкових сервісів Полтавського управління Головного управління ДПС у Полтавській області;

- з 22.09.2020 до 04.01.2021 року заступник начальника Полтавської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Полтавській області;

- з 05.01.2021 до 26.11.2024 заступник начальника Полтавської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Полтавській області.

За встановлених обставин та наведеного правового регулювання суд доходить висновку, що період роботи позивача з 16.08.1996 по 26.11.2024 на посадах в податкових органах, в тому числі на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні звання, зараховується до стажу державної служби.

Таким чином, період роботи позивача з 16.08.1996 по 26.11.2024 на посадах в органах державної податкової служби неправомірно не враховано відповідачем до стажу роботи на посадах державної служби, а Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 74 від 04.12.2024 про відмову в переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу, яке прийнято відповідачем з мотиву недостатності стажу роботи на державній службі внаслідок незарахування до стажу державної служби періоду роботи позивача з 16.08.1996 по 26.11.2024, є протиправним та підлягає скасуванню, а відповідні позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що у спірних відносинах відповідач наразі не реалізував свої повноваження щодо зарахування періоду роботи позивача в податкових органах з 16.08.1996 по 26.11.2024 до стажу державної служби, оскільки у спосіб, встановлений законодавством України, ще не зарахував вказаний період до стажу державної служби позивача, позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити переведення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27.11.2024 з пенсії за віком, призначеної на підставі Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 19.12.1993 №3723-XII, задоволенню не підлягають.

Крім того, відмовляючи позивачу у задоволенні заяви про переведення її на пенсію за Законом України Про державну службу, відповідач питання відповідності позивача іншим вимогам закону, а саме: щодо віку та страхового стажу, не перевіряв, а тому належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача за призначенням / перерахунком пенсії від 27.11.2024 з урахуванням висновків суду, наведених в цьому судовому рішенні.

Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 29 листопада 2022 року у справі № 431/991/17.

Позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити переведення ОСОБА_2 , пенсії за віком, призначеної на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 19.12.1993 №3723-XII з урахування довідок Головного управління ДПС України в Полтавській області від 27 листопада 2024 року № 274/16-31-10-02-08 та № 275/16-31-10-02-08 є передчасними з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 вказаного Кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Зі змісту наведених норм слідує, що захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. А відтак, суд не вправі вирішувати позовні вимоги, які заявлені на майбутнє, та не спрямовані на захист і відновлення вже порушених прав позивача.

Враховуючи наведені положення процесуального закону, рішення суду може бути спрямоване лише на захист і відновлення вже порушеного права позивача та суд не вправі вирішувати питання щодо правовідносин, які можуть мати місце у майбутньому, тобто після зарахування до стажу державної служби періодів роботи позивача в податкових органах та під час переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу, зокрема питання щодо обчислення заробітної плати позивача та визначення розміру пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу .

На момент вирішення судом цієї справи спору між сторонами щодо неврахування відповідачем довідок 27 листопада 2024 року № 274/16-31-10-02-08 та № 275/16-31-10-02-08, виданих Головним управлінням ДПС у Полтавській області, ще не виникло, оскільки оскаржуване рішення було прийнято відповідачем з підстави незарахування позивачу до стажу державної служби періодів її роботи на посадах в органах податкової служби, а не з підстави неврахування відповідачем вказаних довідок.

Отже, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, враховуючи часткове задоволення позову, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати, сплачені позивачем за подання цього позову у розмірі 605,60 (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відтак, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 21.03.018 у справі №815/4300/17, від 11.04.018 у справі № 814/698/160 від 18.10.2018 у справі № 813/4989/17, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі; на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем залучено до матеріалів справи: копію договору про надання правової допомоги; копію ордеру на надання правничої допомоги, копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю.

Разом із тим, на переконання суду на підтвердження фактичного здійснення позивачем оплати послуг адвоката та витрат на професійну правничу допомогу суду мають бути надані належні, достатні та допустимі докази - квитанція банку, платіжна інструкція (тощо).

Крім того, всупереч вимог статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги позивачем не надано.

Матеріалами справи підтверджено, що належних доказів здійснення позивачем оплати послуг, наданих адвокатом (квитанції банку, платіжні інструкції, тощо) суду не надано.

Отже, докази фактичного понесення позивачем вищевказаних витрат в матеріалах справи відсутні, а тому останні розподілу не підлягають.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.02.2020 року у справі № 280/1765/19.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (вул.Надії Алексєєнко, 106, м.Дніпро, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 74 від 04.12.2024, яким відмовлено ОСОБА_1 у переході на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 листопада 2024 року з зарахуванням до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних посад державних службовців, періоди роботи з 16 серпня 1996 року по 26 листопада 2024 року в органах податкової служби з урахуванням висновків суду, наведених в цьому судовому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Відмовити у стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко