Справа № 240/2558/25
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

05 лютого 2025 року м. Житомир справа № 240/2558/25

категорія 106030200

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Приходько О.Г., розглядаючи позовну заяву ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, в якій позивачка просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачці грошової компенсації за невикористані дні додаткової (соціальної) відпустки як матері двох і більше дітей до 15 років, передбаченої частиною першою статті 19 Закону України "Про відпустки" за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачці грошову компенсацію за невикористані дні додаткової (соціальної) відпустки як матері двох і більше дітей до 15 років, передбаченої частиною першою статті 19 Закону України "Про відпустки" за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової (соціальної) відпустки як матері двох і більше дітей до 15 років, передбаченої частиною першою статті 19 Закону України "Про відпустки" за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки , відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачці компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової (соціальної) відпустки як матері двох і більше дітей до 15 років, передбаченої частиною першою статті 19 Закону України "Про відпустки" за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

Перевіряючи матеріали позовної заяви відповідно до пунктів 3, 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд враховує таке.

Відповідно до частини третьої статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У позовній заяві позивачка просить суд звільнити її від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674-VI (надалі - Закон № 3674-VI), додавши до позовної заяви копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 .

Так, відповідно до пункту 13 частини першої статті п`ятої Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни регулюється Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (надалі - Закон № 3551-XII).

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначений у статті 12 Закону № 3551-XII.

Аналіз пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI в сукупності з нормами Закону № 3551-XII дає підстави для висновку, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з реалізацією їхнього правового статусу.

Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII .

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала аналогічну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, зокрема, у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 та від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17.

Перевіряючи наявність підстав для звільнення позивачки як учасника бойових дій від сплати судового збору за подання позовної заяви у цій справі суд виходить з того, що предметом спору цієї справи є невиплати позивачці при звільненні з військової служби грошової компенсації за невикористані дні додаткової (соціальної) відпустки як матері двох і більше дітей до 15 років.

Таким чином вимоги позивачки не пов`язані з порушенням права на соціальний захист саме як учасника бойових дій, а тому суд дійшов висновку, що судовий збір за подання позовної заяви у цій справі підлягає сплаті на загальних підставах.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в ухвалі Верховного Суду від 09 вересня 2024 року у справі № 140/362/24.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду фізичною особою адміністративного позову немайнового характеру судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2025 року встановлений у розмірі 3028,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 за подання до суду цього позову належить сплатити судовий збір у розмірі 968,96 грн (розрахунок судового збору, що підлягає сплаті: 3028,00 грн х 0,4 х 1 х 0,8, де: 3 028,00 грн - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 0,4 - ставка судового збору з подання до суду позову немайнового характеру; 1 - кількість позовних вимог немайнового характеру, заявлених позивачем у поданій позовній заяві, 0,8 - коефіцієнт пониження).

Щодо строку звернення до суду з позовом у цій справі, суд звертає увагу на таке.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України військова служба є публічною службою у розумінні КАС України. Водночас положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

В судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівника.

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23 зробила правовий висновок про те, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні над частиною п`ятою статті 122 КАС України. Під час визначення строків звернення до адміністративного суду для вирішення спорів, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, в тому числі і за позовами осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, згідно з позицією Великої Палати необхідно застосовувати приписи статті 233 КЗпП України

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України (в редакції Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", який набрав чинності з 19 липня 2022 року) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Так, відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Отже, у день звільнення з військової служби з військовослужбовцем має бути проведений повний розрахунок грошового забезпечення, відтак спір у цій справі за змістом заявлених вимог виник щодо розрахунку при звільненні зі служби, а тому строк звернення до суду з цим позовом бере відлік з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 06 вересня 2024 року № 135 позивачку виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 06 вересня 2024 року й у цьому наказі, з-поміж іншого, вказано перелік належних при звільненні виплат основних та додаткових видів грошового забезпечення позивачці.

Тому є підстави вважати, що з 06 вересня 2024 року позивачка була обізнана щодо ненарахування та невиплати при звільненні заявленої у цьому спорі грошової компенсації за невикористані дні додаткової (соціальної) відпустки як матері двох і більше дітей до 15 років згідно з частиною першою статті 19 Закону України "Про відпустки" за 2015 - 2022 роки, натомість до суду з позовом позивачка звернулась 13 січня 2025 року через підсистему "Електронний суд" (31 січня 2025 року позов отримано та зареєстровано судом).

Таким чином, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23, згідно зі статтею 233 КЗпП України позивачкою пропущено встановлений законом тримісячний строк звернення до суду з цим позовом (до 07 грудня 2024 року включно).

Як передбачено у частині шостій статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Проте, заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом у цій справі позивачкою не подано.

За правилами частин першої, другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з частинами першою, другою статті 169 КАС України, яка застосовується субсидіарно, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали позивачці слід подати до суду оригінал документа про сплату судового збору в сумі 968,96 грн та заяву про поновлення строку звернення до суду із позовом поза межами тримісячного строку, у якій вказати підстави для поновлення строку, надавши докази поважності причин пропуску цього строку.

Керуючись статтями 122, 123, 161, 169, 171, 248 КАС України, суддя

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Встановити позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк позовна заява буде повернута позивачці без розгляду.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена.

Суддя О.Г. Приходько