Справа № 120/7598/24
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 січня 2025 р. Справа № 120/7598/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Маслоід О.С.,

за участі секретаря судового засідання: Сомик Ю.О.,

представника позивача: Юрченка Т.П.,

представника відповідача: Мавроді Р.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Вінницької митниці (вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, 21034)

про: визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Вінницької митниці (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування наказів від 08.05.2024 року за № 52-дс про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказу № 178-с про звільнення з займаної посади, поновлення на посаді начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Вінниця» відповідача, а в разі відсутності такої посади на рівнозначній посаді, стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.05.2024 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що друге поспіль дисциплінарне провадження стосовно позивача він розцінює, як мобінг та направлене саме на його звільнення, оскільки друге дисциплінарне провадження розпочалося у той самий день, як закінчилося перше 26.03.2024 року. Під час проведення дисциплінарного провадження позивачем були спростовані висунуті звинувачення шляхом надання письмових пояснень. У спірному наказі відповідачем не конкретизовано, в чому саме полягає дисциплінарний проступок позивача та не надано відповідних доказів. Такий наказ є необґрунтованим. Вважаючи спірні накази відповідача протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 17.06.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

28.06.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позивач у період з 18.10.2022 року по 11.10.2023 року перебув на посаді начальника митного поста «Вінниця». Тематичною перевіркою ДМСУ встановлені порушення позивача, які були опрацьовані дисциплінарної комісією відповідача та підтвердились. Так позивач приймав рішення, прийняття яких виходить за межі його повноважень та у спосіб, що не передбачені законами, а також надавав незаконні накази підлеглим щодо фіксації такого рішення в АСМО «Інспектор», що є перевищенням службових повноважень. Він також здійснював неналежне керівництво діяльності митного поста. За результатами опрацювання фактів вказаних порушень, дисциплінарна комісія вказала про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади державної служби. Також були встановлені обтяжуючі відповідальність обставини, зокрема, факт притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани 26.03.2024 року. Таким чином, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Відповідачем також наголошено на завищені витрат на правничу допомогу.

28.06.2024 року до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

26.07.2024 року до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення щодо укладення із позивачем контракту про проходження державної служби.

Ухвалою суду від 15.08.2024 року задоволено клопотання відповідача від 28.06.2024 року та вирішено продовжувати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні із повідомленням сторін, судове засідання призначено на 03.09.2024 року.

03.09.2024 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

03.09.2024 року судове засідання не відбулось у зв`язку із неявкою сторін. Судове засідання відкладено на 17.09.2024 року.

У судовому засіданні 17.09.2024 року представник позивача заявив клопотання про відкладення розгляду справи, судове засідання відкладено 15.10.2024 року.

15.10.2024 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

15.10.2024 року судове засідання не відбулось у зв`язку із неявкою сторін. Судове засідання відкладено на 12.11.2024 року.

У судовому засіданні 12.11.2024 року представник позивача надав пояснення по суті спору, йому задавались запитання, судове засідання відкладено на 20.11.2024 року.

15.11.2024 року до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення стосовно того, що дисциплінарне провадження було порушено лише щодо позивача, а також надані додаткові докази.

20.11.2024 року до суду від представника позивача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи.

20.11.2024 року судове засідання не відбулось у зв`язку із неявкою сторін. Судове засідання відкладено на 04.12.2024 року.

04.12.2024 року судове засідання знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді у щорічній відпустці. Судове засідання відкладено на 25.12.2024 року.

У судовому засіданні 25.12.2024 року відповідачем надавались пояснення по суті спору, задавались запитання, судове засідання відкладено на 08.01.2025 року.

02.01.2025 року від відповідача надійшли додаткові пояснення щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності.

08.01.2025 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення стосовно різниці понять перевищення службових повноважень з неналежним виконанням та невиконанням посадових обов`язків.

У судовому засіданні 08.01.2025 року сторони надавали додаткові пояснення, суд перейшов до дослідження доказів по справі, судове засідання відкладено на 21.01.2025 року.

20.01.2025 року до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення щодо обтяжуючих відповідальність обставин - наявність дисциплінарного стягнення, щодо судових витрат, а також надана довідка про середньоденну заробітну плату позивача.

У судовому засіданні 21.01.2025 року судом було продовжено дослідження доказів по справі, судове засідання відкладено на 29.01.2025 року.

29.01.2025 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів та обґрунтування такого надання.

У судовому засіданні 29.01.2025 року судом було закінчено дослідження доказів по справі, сторони надавали додаткові пояснення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, заслухавши представників сторін по справі, суд встановив наступне.

У період з 12.10.2022 року по 11.10.2023 року позивач був призначений на посаду державної служби начальника митного поста «Вінниця» Вінницької митниці, контракт № 89 від 12.10.2022 року про проходження державної служби.

У період з 11.10.2023 року позивач був призначений на посаду державної служби начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Вінниця» Вінницької митниці, контракт № 522 від 11.10.2023 року про проходження державної служби.

Відповідачем з 05.10.2023 року по 29.11.2023 року була проведена тематична перевірка, за результатом проведення якої складений акт про проведення тематичної перевірки від 30.11.2023 року, згідно наказу відповідача № 267 від 05.10.2023 року та наказу про продовження від 30.10.2023 року за № 303. Метою перевірки була перевірка інформації щодо можливого недотримання вимог Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Мінфіну України від 31.07.2015 року за № 684 (далі Порядок) в частині прийняття рішення про скасування митних формальностей з Переліку митних формальностей виключно керівником (заступником керівника) підрозділу митного формлення, а не інспектором, який безпосередньо здійснює митне оформлення товарів.

З акту вказаної тематичної перевірки вбачається, що за період з 01.01.2023 року по 26.07.2023 року було скасовано 703 митних формальностей з Переліку митних формальностей, які генерувались автоматизованою системою управління ризиками. Вказані митні формальності були скасовані з порушенням Порядку не керівником ПМО, або заступником керівника, або особою, яка виконує його обов`язки, що вказує на можливе перевищення службових повноважень та неналежне виконання посадових обов`язків. За результатом опрацювання отриманої інформації щодо скасування митних формальностей, встановлювались можливі випадки порушень по митних деклараціях посадовими особами ВМО № 1 митного поста «Вінниця» - 25 випадків, ВМО № 2 536 випадків. Враховуючи службові записки відділу митних інформаційних технологій від 03.11.2023 року та від 16.11.2023 року технічних можливостей встановити осіб, які фактично скасовували митні формальності, не можливо. В ході проведення перевірки отримані письмові пояснення головних державних інспекторів ВМО № 1 та ВМО № 2, які повідомили, що згідно наданого додатку щодо можливих порушень під час скасування митних формальностей згенерованих АСУР по кожному факту було повідомлено позивача та інших керівників. Після опрацювання кожної митної декларації та поданих документів, позивачем, у тому числі, приймалось рішення про скасування вищевказаних митних формальностей, відповідні відмітки були внесені до АСМО «Інспектор» з обранням відповідного коду закриття митної формальності та обов`язковим відповідним обґрунтуванням. Окремо звернуто увагу на те, що технічні аспекти фіксації прийняття рішення керівником ПМО, відповідно до Порядку, не передбачають, що скасування митних формальностей начальником ПМО має здійснюватись виключно з персонального його робочого місця та під власним паролем. Ідентифікація особи, яка приймала відповідне рішення відображена на відповідних полях митної декларації. Лист ДМСУ від 31.08.2023 року з відповідними рекомендаціями не охоплює період перевірки та має рекомендаційний характер.

Згідно висновків вказаного акту тематичної перевірки встановлено, що в 31 випадках у графі «посадова особа, яка скасувала митні формальності» вказано посадову особу інспекторського складу, яка не мала права приймати такі рішення.

До вказаного акту надані письмові пояснення головних державних інспекторів ВМО № 1 та ВМО № 2 (Гончар О.Л., Когута А.М., Головняка В.С., Тихолаза Д.А., Калетніка М.М. тощо), які пояснювали, що закриття згенерованої АСУР форми контролю здійснено за рішенням позивача та у його присутності.

Надалі Державна митна служба України відповідно до наказу від 30.01.2024 року № 128 здійснила тематичну перевірку, за результатом якої склала акт про результати тематичної перевірки від 15.03.2024 року, метою якої було стан організації роботи митного поста «Вінниця» за 2023 рік.

З акту цієї тематичної перевірки вбачається, що Порядком чітко визначений перелік осіб, які мають повноваження на скасування митних формальностей - керівник ПМО. ДМСУ листом від 21.04.2021 року та від 31.08.2023 року надавалась інформація про вимоги кодексу та Порядку, дані рекомендації на період прийняття посадовими особами митного поста «Вінниця», були актуальними для використання у роботі. Вказаними листами уточнено технічні аспекти виконання п. 5 р. 7 Порядку стосовно прийняття рішень про скасування митних формальностей саме керівником ПМО. Під час проведення перевірки було здійснено аналіз скасованих митних формальностей за митними деклараціями, поданими у період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року. Встановлено численні випадки скасування митних формальностей з переліку згенерованих митних формальностей посадовими особами (інспекторським складом) ВМО № 1, 2, 3 митного поста «Вінниця» в порушення вимог п. 5, 7 р. 7 Порядку та також за окремими випадками нездійснення цими посадовими особами митного контролю у визначених формах та обсягах у порушення вимог ч. 4 ст. 320 Митного кодексу України (далі МК України).

Крім того, як встановлено, у більшості випадків відкриття, перегляд митних декларацій особисто позивачем не здійснювався. Прийняті відповідні рішення про скасування митних формльностей зафіксовані безпосередньо посадовими особами в ЄАІС, АСМО, які не уповноважувались на зміну/скасування, визначених АСУР форм та обсягів митного контролю, тобто рішення приймались безпосередньо посадовими особами (інспекторським складом), які здійснювали митний контроль із фіксуванням ПІБ керівника ПМО, а у окремих випадках навіть із фіксуванням безпосередньо такими посадовими особами особистого ПІБ. В той же час, відповідно до наданих особистих письмових пояснень посадових осіб, які здійснювали цей митний контроль, було зазначено, що вони скасовували митні формальності та фіксували дане рішення в ЄАІС, АСМО за вказівкою позивача. Позивач у своїх поясненнях від 15.03.2024 року зазначив, що оскільки Порядком чітко не встановлено, що скасування митних формальностей можливе тільки із застосуванням логіна та пароля керівника до АСМО «Інспектор», підпорядкованим особовим складом за його рішенням вносилася інформація про особу, яка прийняла таке рішення. Також вказав, що вказані дії підлеглий інспекторський склад вчиняв з його погодженням та за його вказівкою, як керівника.

Зазначене свідчить, що позивач перебуваючи на посаді керівника митного поста «Вінниця» не був особою, уповноваженою на скасування митних формальностей, таким чином приймав незаконні рішення, прийняття яких виходить за межі його повноважень, та надавав незаконні накази підлеглим щодо фіксації такого рішення в АСМО «Інспектор». Таким чином, у діях позивача вбачається дисциплінарний проступок , передбачений п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» (далі Закон ), а саме перевищення службових повноважень, що не містять складу кримінального або адміністративного правопорушення.

Згідно висновків вказаної перевірки перебуваючи на посаді керівника митного поста «Вінниця» не будучи особою, уповноваженою на скасування митних формальностей, приймав незаконні рішення, прийняття яких виходить за межі його повноважень, та надавав незаконні накази підлеглим щодо фіксації такого рішення в АСМО «Інспектор». Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону державний службовець зобов`язаний дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, у діях позивача вбачається дисциплінарний проступок , передбачений п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» (далі Закон ), а саме перевищення службових повноважень, що не містять складу кримінального або адміністративного правопорушення.

Згідно пропозицій вказаної перевірки розглянути питання щодо відкриття дисциплінарних проваджень стосовно осіб, вказаних у цьому акті.

ДМСУ 22.03.2024 року було надано доручення за № 28-25/1-Д «Про вжиття заходів» керівнику відповідача стосовно розгляду питань щодо відкриття дисциплінарних проваджень стосовно вказаних у доповідній записці Департаменту відомчої безпеки та контролю від 20.03.2024 року № 25/25-01/4394 осіб.

На виконання наказу відповідача від 26.03.2024 року № 4-дс «Про порушення дисциплінарного провадження», відповідно до вимог Закону та постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року № 1039 «Про затвердження порядку здійснення дисциплінарного провадження» (далі Порядок № 1039) стосовно позивача дисциплінарною комісією відповідача проведено дисциплінарне провадження.

За результатом проведеного дисциплінарного провадження винесено подання від 26.04.2024 року, з якого вбачається, що вчинення позивачем дисциплінарного проступку підтверджується актом тематичної перевірки ДМСУ від 15.03.2024 року. Крім того, дисциплінарною комісією детально опрацьовані порушення, зазначені в акті тематичної перевірки. Крім іншого, дисциплінарна комісія зазначила, що проведеним аналізом скасованих митних формальностей за митними деклараціями, поданими у період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року, встановлено численні та систематичні випадки скасування митних формальностей з переліку сформованих митних формальностей посадовими особами (інспекторським складом) ВМО № 1, 2, 3 митного поста «Вінниця» в порушення вимог п. 5, 7 р. 7 Порядку та також за окремими випадками нездійснення цими посадовими особами митного контролю у визначених формах та обсягах у порушення вимог ч. 4 ст. 320 МК України. Крім того, у більшості випадків відкриття, перегляд митних декларацій особисто позивачем не здійснювався. Прийняті відповідні рішення про скасування митних формльностей зафіксовані безпосередньо посадовими особами в ЄАІС, АСМО, які не уповноважувались на зміну/скасування, визначених АСУР форм та обсягів митного контролю, тобто рішення приймались безпосередньо посадовими особами (інспекторським складом), які здійснювали митний контроль із фіксуванням ПІБ керівника ПМО, а у окремих випадках навіть із фіксуванням безпосередньо такими посадовими особами особистого ПІБ. В той же час, згідно з актом тематичної перевірки, відповідно до наданих особистих письмових пояснень посадових осіб, які здійснювали цей митний контроль, було зазначено, що вони скасовували митні формальності та фіксували дане рішення в ЄАІС, АСМО за вказівкою позивача. Таким чином, перебуваючи на посаді керівника митного поста «Вінниця» приймав рішення, прийняття яких виходить за межі його повноважень, та у спосіб, що не передбачені законами України, а також надавав незаконні накази підлеглим щодо фіксації такого рішення в АСМО «Інспектор».

За результатом опрацювання фактів допущених позивачем порушень, дисциплінарна комісія зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 64 Закону за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення, правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення є дисциплінарним проступком.

Згідно ч. 5 ст. 66 Закону визначено, що звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

Комісія також зазначає, що обставин, що виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення не встановлено.

Згідно з службовою характеристикою безпосереднього керівника позивача за час роботи проявив себе дисциплінованим працівником, результати оцінювання його службової діяльності позитивні. Відповідно до наказу ДМСУ від 20.06.2023 року № 440-о «Про відзначення відомчими заохочувальними відзнаками посадових осіб територіальних органів Держмитслужби» начальника митного поста «Вінниця» Вінницької митниці ОСОБА_1 нагороджено відомчою заохочувальною відзнакою Держмитслужби медаллю « 20 років сумлінної служби».

Разом з тим, комісією встановлені обставини, що обтяжують його відповідальність, зокрема, наказом відповідача від 26.03.2024 року за № 3-дс до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани та на час проведення дисциплінарного провадження відсторонено від виконання посадових обов`язків.

Згідно висновків вказаного подання запропоновано застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 66 Закону.

За таких обставин, 08.05.2024 року відповідачем прийнято наказ № 52-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » відповідно до ст. 65,68,69 Закону, Порядку № 1039, наказу відповідача від 26.03.2024 року № 4-дс «Про порушення дисциплінарного провадження». З метою забезпечення належного рівня службової дисципліни, відповідно до ст. 63, 65, 66, 74 , 77 Закону, з урахуванням системного вчинення (повторно протягом року) дисциплінарних проступків, застосовано до позивача за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби.

Крім того, 08.05.2024 року відповідачем прийнято наказ № 178-с «Про звільнення ОСОБА_2 » відповідно до п. 4 ч .1 ст. 83, п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону, яким припинено державну службу та звільнено 08.05.2024 року позивача начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Вінниця» Вінницької митниці, із займаної посади за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону. Підстава наказ відповідача від 08.052024 року за № 52- дс. Припинено дію контракту про проходження державної служби від 11.10.2023 року за № 522, укладеного із позивачем у зв`язку із звільненням із займаної посади, відповідно до п. 4 ч .1 ст. 83, п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону.

Не погоджуючись із вказаними наказами відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 65 Закону, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

У відповідності до вимог п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону дисциплінарними проступками, зокрема, є: перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення.

Ст. 66 Закону передбачено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

За кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Ст. 74 Закону визначено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.

Дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.

Згідно п. 4 ч .1 ст. 83 Закону державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Аналіз вказаних норм доводить, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Дисциплінарним проступком є перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення. Законом передбачені види дисциплінарного стягнення. Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону. Дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби. Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця та застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.

Крім цього, згідно сталої судової практики вирішення питання про правомірність притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати склад дисциплінарного проступку в його діях, бездіяльності чи рішення.

Правова оцінка судами правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед в тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є ознаки дисциплінарного проступку та установлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення.

Під час судового розгляду справи відповідачем неодноразово наголошувалось, що позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за дисциплінарний проступок, що передбачений саме п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону.

Проведеною ДМСУ тематичною перевіркою, а також дисциплінарним провадженням були встановлені інші порушення позивача, але згідно вимог діючого законодавства строк притягнення до дисципліарної відповідальності сплинув, крім цього, відповідальність за деякі дисциплінарні проступки була поглинута.

Вказане також підтверджуєтсья і спірними наказами, в яких також посилання йде лише на наявність дисциплінарного проступку, який передбачений п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону - перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення.

За таких обставин, спірним питання по цій справі є наявність чи відсутність у діях позивача вказаного дисциплінарного проступку.

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний проступок складається з того, що перебуваючи на посаді начальника митного поста «Вінниця» позивач не був особою, уповноваженою на скасування митних формальностей, таким чином приймав незаконні рішення, прийняття яких виходить за межі його повноважень, а також надавав незаконні накази підлеглим щодо фіксації такого рішення в АСМО «Інспектор». Приняття вказаних рішень стосується скасування митних формальностей з переліку митних формальностей, за митними деклараціями, поданими у період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року.

Як вже зазначалось, позивач перебув на цій посаді до 11.10.2023 року.

Згідно ст. 320 МК України форми та обсяги митного контролю обираються: посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками; та/або автоматизованою системою управління ризиками.

Форми та обсяги митного контролю, визначені відповідно до пункту 2 частини першої цієї статті, є обов`язковими для виконання посадовими особами митних органів. Прийняття цими посадовими особами рішення щодо нездійснення митного контролю у зазначених формах та обсягах не допускається.

Визначені відповідно до пункту 2 частини першої цієї статті форми та обсяги митного контролю можуть бути змінені або скасовані у випадках та в порядку, що визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Порядком врегульовано порядок зміни та скасування митних формальностей, визначених за результатом застосування АСУР.

Так у відповідності до вимог п. 5 р. 7 Порядку, у редакції, яка діяла до 13.07.2024 року, рішення про скасування митної формальності з Переліку митних формальностей приймає керівник (заступник керівника) ПМО, або особа, яка виконує його обов`язки, крім випадків, коли нормативно-правовими актами з питань митної справи визначено інші вимоги.

Прийняте відповідно до пунктів 5-7 цього розділу рішення фіксує посадова особа, яка його прийняла, в ЄАІС, у тому числі АСМО, з обов`язковим внесенням обґрунтування прийнятого рішення.

Згідно з листом ДМСУ від 21.04.2021 року «відповідно до положень р. VII Порядку визначені за результатами застосування ACУP форми та обсяги митного контролю з переліку митних формальностей, визначених за результатами застосування зазначених у п. 11 р. I Порядку інструментів з управління ризиками (далі Перелік митних формальностей) можуть бути змінені керівником/заступником керівника (особою, яка виконує його обов`язки) митного органу шляхом додавання митних формальностей за напрямом, щодо якого в Переліку митних формальностей уже наявні митні формальності.

Інформація про особу, що прийняла рішення про зміну форм та обсягів митного контролю з Переліку митних формальностей, рекомендуємо вносити до графи «Ініціатор» ACУP, із застосуванням Класифікатора ініціаторів проведення митних формальностей, що можуть бути визначені за результатами застосування системи управління ризиками».

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року № 631 «ПMO - це підрозділ митного оформлення митного органу (митний пост, відділ, сектор), посадовими особами якого безпосередньо виконуються митні формальності при здійсненні митного оформлення товарів, що декларуються шляхом подання МД».

Згідно п. 18 Положення про митний пост «Вінниця», затвердженим наказами відповідача від 25.06.2021 року № 25 та від 30.06.2023 року № 166 начальник митного поста дає обов`язкові для виконання посадовими особами митного поста доручення.

У відповідності до посадової інструкції начальника митного поста, яка затверджена 01.07.2021 року, метою посади є забезпечення норм чинного законодавства при здійсненні митного контролю та митних формальностей. Основні посадові обов`язки здійснення керівництва та організацію роботи митного поста «Вінниця», безпосереднє здійснення митної справи, реалізація заходів з управління ризиками шляхом виконання митних формальностей, надання обов`язкових до виконання розпоряджень, доручень працівникам митного поста. Права надавати розпорядження, що є обов`язковими для виконання посадовими особами митного поста.

Суд зазначає, що згідно наказу відповідача № 128 від 09.06.2022 року «Про делегування повноважень» вповноважено та віднесено до компетенції керівників митних постів «Вінниця» тощо або осіб, що виконують їх обов`язки, розгляд заяв та прийняття рішень у тому числі, що стосуються обрання, зміни та скасування форм та обсягів митного контролю.

Аналіз наведеного доводить, що законодавством чітко врегульовано перелік осіб, уповноважених на скасування митних формальностей у підрозділі митного оформлення, а також реалізація такого рішення шляхом його фіксації. Такою особою є керівник ПМО ( це підрозділ митного оформлення митного органу (митний пост, відділ, сектор)), що спростовує висновок тематичної перевірки ДМСУ, викладений у відповідному акті від 15.03.2024 року стосовно того, що позивач не був особою, уповноваженою на скасування митних формальностей, приймав незаконні рішення, прийняття яких виходить за межі його повноважень, а також надавав незаконні накази підлеглим щодо фіксації такого рішення в АСМО «Інспектор».

Суд також зазначає, що в акті тематичної перевірки ДМСУ від 15.03.2024 року та поданні дисциплінарної комісії зазначено, що у більшості випадків відкриття, перегляд митних формальностей особисто позивачем не здійснювався.

Вказане спростовується письмовими пояснення, які були надані до акту тематичної перевірки, проведеною відповідачем, головних державних інспекторів ВМО № 1 та ВМО № 2, які пояснювали, що закриття згенерованої АСУР форми контролю здійснено за рішенням позивача та у його присутності. У своїх письмових пояснення позивач також зазначив про це.

Крім цього, суд додатково звертає увагу на те, що відповідачем у період з 05.10.2023 року по 29.11.2023 року була проведена тематична перевірка, за результатом якої складений акт від 30.11.2023 року. Вказаною перевіркою перевірявся період 2023 року щодо правомірності скасування митних формальностей у тому числі. За результатом вказаної перевірки не було встановлено порушень позивачем щодо цього питання. Надалі ДМСУ провела тематичну перевірку, за результатом якої склала акт від 15.03.2024 року і якою також перевірявся 2023 рік на предмет скасування митних формальностей, і ті самі посадові особи надавали пояснення, але за результатом вже цієї проведеної перевірки було встановлено порушення позивачем щодо питання скасування митних формальностей.

Як вже зазначалось, до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення за перевищення службових повноважень.

Поняття перевищення службових повноважень розуміється, як вчинення особою дій, прийняття рішень, які виходять за межи повноважень (компетенції) такої посадової особи державного службовця. Для того, щоб встановити перевищення, необхідно з`ясувати обсяг компетенції, що і було зроблено судом та вищеописано.

За таких обставин, суд зазначає, що вказане спірне питання входило до компетенції позивача, відповідно ним не було допущено перевищення своїх службових повноважень.

Суд також звертає увагу на те, що за час роботи, у тому числі і у період 2023 року, позивач проявив себе дисциплінованим працівником, результати оцінювання його службової діяльності позитивні. Відповідно до наказу ДМСУ від 20.06.2023 року № 440-о «Про відзначення відомчими заохочувальними відзнаками посадових осіб територіальних органів Держмитслужби» начальника митного поста «Вінниця» Вінницької митниці ОСОБА_1 нагороджено відомчою заохочувальною відзнакою Держмитслужби медаллю « 20 років сумлінної служби».

Таким чином, в діях позивача дійсно відсутні ознаки дисциплінарного проступку, відповідно установлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення також відсутні.

Згідно ст. 77 Закону у рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

З наведеного вбачається, що у спірному наказі від 08.05.2024 року за № 52-дс не зазначено в чому саме полягає вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який передбачений п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону; стислий виклад обставин справи.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що ним у спірному наказі стисло було викладено обставини справи, оскільки посилання на наказ від 26.03.2024 року за № 4-дс «Про порушення дисциплінарного провадження» не є стислим викладенням обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.08.2019 року по справі № 1340/4847/18 та 01.11.2022 року по справі № 380/3045/21, де вказано, що саме лише посилання в наказі на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм при обранні виду дисциплінарного стягнення, а також ненаведення обставин вчинення дисциплінарного проступку, не є належним обґрунтуванням оскаржуваного наказу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що спірний наказ від 08.05.2024 року за № 52-дс не відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, прийнятий відповідачем необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття наказу; недобросовісно; нерозсудливо; непропорційно, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, відповідно є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у цій частині.

Спірний наказ від 08.05.2024 року за № 178-с є наказом, яким реалізовано застосоване до позивача дисциплінарне стягнення, відповідно такий наказ є похідним. З огляду на те, що судом визнано протиправним та скасовано наказ 08.05.2024 року за № 52-дс, відповідно наказ № 178-с також підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позовні вимоги у цій частині також підлягають задоволенню.

Щодо поновлення на посаді, суд зазначає, що положеннями ч. 1 ст. 235 Кодексу Законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, враховуючи те, що звільнення позивача із займаної посади відбулося без законної на те підстави, тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про поновлення його на посаді підлягає задоволенню шляхом поновлення на посаді, з якої його було звільнено, з 09.05.2024 року.

На необхідності поновлення особи на посаді, з якої її було звільнено, неодноразово вказував і Верховний Суд, зокрема, у постановах від 12.09.2019 року у справі № 821/3736/15-а, від 22.10.2019 року у справі № 816/584/17, від 15.04.2020 року у справі № 826/5596/17, від 19.05.2020 року у справі № 9901/226/19 та ряду інших.

При цьому, суд приймає до уваги, що 11.10.2023 року із позивачем було укладено контракт про проходження державної служби за № 522. Згідно вимог п. 26 вказаного контракту строк дії контракту - до дня фактичного виходу на роботу основного працівника ОСОБА_3 , але не більше ніж на три роки.

Позивача звільнили 08.05.2024 року, тобто до припинення строку дії вказаного контракту та далеко до дня фактичного виходу на роботу основного працівника ОСОБА_3 . З матеріалів справи вбачається, що основний працівник ОСОБА_3 на підставі наказу відповідача від 25.07.2024 року за № 355-о «По особовому складу» приступив до виконання обов`язків начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Вінниця», відповідно на час звільнення позивача посада, з якої його було звільнено, - начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Вінниця» була вакантною.

Таким чином, позивач підлягає поновленню на цій посаді саме з 09.05.2024 року.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то слід зазначити таке.

Приписами ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою відповідача від 14.01.2025 року № 7.12-3/22-02/10/350 заробітна плата позивача за два останні місяці роботи, що передували звільненню, становить: березень 2024 року 18500,54 грн., квітень 2024 року 18829,21 грн., а середньоденна заробітна плата становить 1131,20 грн.

Позивача звільнено з 08.05.2024 року, строк дії контракту закінчився 25.07.2024 року.

Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд здійснює з наступного за днем звільнення робочого дня, тобто з 09.05.2024 року.

Таким чином, період вимушеного прогулу позивача з 09.05.2024 року по 25.07.2024 року включно, що складає 56 робочих дні.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 63 347,20 грн (1131,20 грн. х 56 робочих дні).

Окрім того, з урахуванням положень п. 2 та 3 ст. 371 КАС України рішення суду в частині поновлення позивача на посаді начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Вінниця» Вінницької митниці, а також в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця слід допустити до негайного виконання.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

У позовній заяві позивачем заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу у сумі 16 000 грн., але під час судового розгляду справи представник позивача відмовився від стягнення вказаних витрат.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про державну службу», Порядок здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Мінфіну України від 31.07.2015 року за № 684 та

зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.08.2015 року за № 1021/27466 та ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 139, 242, 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Вінницької митниці від 08.05.2024 № 52-дс, яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

Визнати протиправним та скасувати наказ Вінницької митниці від 08.05.2024 № 178-с, яким ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Вінниця» Вінницької митниці.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Вінниця» Вінницької митниці з 09.05.2024.

Стягнути з Вінницької митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.05.2024 по 25.07.2024 включно у розмірі 63 347, (шістдесят три тисячі триста сорок сім) гривень 20 копійок без урахування податків та обов`язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Вінниця» Вінницької митниці допустити до негайного виконання.

Рішення суду в частині стягнення з Вінницької митниці на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Вінницька митниця (вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, 21034, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 03.02.2025.

Суддя Маслоід Олена Степанівна