Справа № 600/453/25-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

05 лютого 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/453/25-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100000,00 грн, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, за період з 11.09.2023 по 15.09.2023 року, з 15.09.2023 по 29.09.2023 року, з 28.11.2023 по 02.04.2024 року, з 24.07.2024 по 25.09.2024 року, а також протягом строку перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у період з 29.09.2023 по 28.10.2023 рік, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , нарахувати та виплатити (з урахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100 000,00 грн, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, за період з 11.09.2023 по 15.09.2023 рік, з 15.09.2023 по 29.09.2023 рік, з 28.11.2023 по 02.04.2024 рік, з 24.07.2024 по 25.09.2024 рік, а також протягом строку перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово- лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у період з 29.09.2023 по 28.10.2023 рік, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Розглянувши позовну заяву, суд приходить до висновку, що вона подана особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; відповідає вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України; даний спір виник із публічно-правових відносин; спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства; справа підсудна Чернівецькому окружному адміністративному суду.

Підстави залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі відсутні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відкриття провадження у даній справі.

Беручи до уваги склад учасників справи, характер спірних правовідносин, враховуючи інші критерії, визначені частиною третьою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути вказану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Крім цього, як вбачається з прохальної частини позову, позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом та поновити такий строк.

Вказане суд розцінює як клопотання про поновлення строку звернення до суду та зазначає таке.

В обґрунтування поданого клопотання позивач, визнаючи, що строк звернення до суду з цим позовом становить три місяці, що визначено положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України, посилався на те, що про порушення своїх прав щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні після тяжкого поранення та за час перебування у відпустці у зв`язку з отриманим пораненням він дізнався 20 грудня 2024 року після отримання від військової частини НОМЕР_1 картки з особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 у відповідь на адвокатський запит. Поряд з цим, своєчасному зверненню до суду також перешкоджало перебування позивача на стаціонарному лікуванні після тяжкого поранення, отриманого під час проходження військової служби за мобілізацією у зв`язку із введенням воєнного стану на території України.

У зв`язку з цим суд зауважує, що строки звернення до адміністративного суду визначенні статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, положення наведеної норми допускають при вирішенні справ в порядку адміністративного судочинства застосування строків, визначених не тільки Кодексом адміністративного судочинства України, а й іншими законами.

Водночас положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

В судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів Кодексу законів про працю України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07 травня 2002 року №8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівника.

Так, частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23, норми статті 233 КЗпП України є нормами матеріального права, які визначають строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Вказані норми поширюють свою дію на всіх працівників та службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Верховний Суд наголосив, що чіткою та передбачуваною є позиція щодо необхідності застосування приписів статті 233 КЗпП України під час визначення строків звернення до адміністративних судів для вирішення спорів, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, в тому числі і за позовами осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі.

Отже, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні над частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Оскільки предметом спору в даній справі є протиправна, на думку позивача, бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100000,00 грн, з час перебування на стаціонарному лікуванні після отриманого поранення, а також протягом строку перебування у відпустці у зв`язку з отриманим пораненням, то, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №990/156/23 (постанова від 11 липня 2024 року), суд приходить до висновку, що в даних спірних відносинах підлягає застосуванню встановлений частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України тримісячний строк звернення до суду, який обчислюється з дня одержання позивачем письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів, представник позивача адвокат Абібуллаєва А.Ш., діюча в інтересах ОСОБА_1 на підставі ордеру про надання правничої допомоги серії АЕ №1315776 від 09 вересня 2024 року, зверталась із адвокатським запитом стосовно отримання інформації та документів відносно військовослужбовця ОСОБА_1 , за результатами розгляду якого військова частина НОМЕР_1 листом від 29 листопада 2024 року №693/35369 надала представнику позивача картку особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2023-2024 роки.

Після отримання названого вище документа представником позивача 22 грудня 2024 року було подано до військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит з проханням надати копії наказів щодо погодження та призначення ОСОБА_1 виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000,00 грн на місяць, пропорційно часу перебування на лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням за період з 28 листопада 2023 року по 02 квітня 2024 року та за період з 24 липня 2024 року по 25 вересня 2024 року та надати інформацію щодо запланованого періоду виплати вказаної додаткової винагороди.

Як вбачається зі змісту позову та доданих до нього матеріалів, ні позивач, ні його представник не отримували від відповідача жодної інформації за результатами розгляду адвокатського запиту ОСОБА_2 від 22 грудня 2024 року.

З огляду на наявні матеріали позовної заяви, суд вважає, що про допущення протиправної, на думку позивача, бездіяльності щодо ненарахування та невиплати військовою частиною НОМЕР_1 додаткової винагороди, тобто про порушення прав, на захист яких подано цей позов, позивачу стало відомо після отримання картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2023-2024 роки, яка була додана до листа від 29 листопада 2024 року №693/35369.

Згідно з відбитком штампу канцелярії суду з даним позовом позивач звернувся до суду 03 лютого 2025 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що даний позов подано до суду в межах тримісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 233 Кодексу законів про працю України, який у даному випадку обраховується з дня отримання позивачем (його представником) картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2023-2024 роки, яка була додана до листа від 29 листопада 2024 року №693/35369, тобто коли позивачу стало відомо про порушення прав, на захист яких подано цей позов.

Відтак, клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду є безпідставним, а тому воно не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 122, 171, 241, 248, 257, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії відмовити.

2. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

3. Справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

4. У разі заперечення проти позову встановити відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам, встановленим частиною другою та частиною четвертою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України. Копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

5. У разі подання відповідачем відзиву на позовну заяву, встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив, яка повинна відповідати вимогам, встановленим частиною другою-четвертою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

6. У разі подання позивачем відповіді на відзив, встановити відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, які повинні відповідати вимогам, встановленим частиною другою-четвертою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

7. Повідомити учасникам справи про можливість отримати інформацію по справі на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: adm.cv.court.gov.ua/sud2470/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лелюк