Справа № 160/2421/25
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

03 лютого 2025 р.Справа № 160/2421/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кучугурна Н.В. (м. Дніпро, вул. Академіка Чекмарьова, 5), перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:

- змусити відповідача провести тест на наркотики Ксенії водія автомобіля марки Toyota номер якого НОМЕР_1 , провести тест на наркотики її салону автомобіля.

Справі за цією позовною заявою присвоєно №160/2421/25 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.

Перевіривши матеріали позовної заяви, суд зазначає про таке.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Як зазначено вище, позивач звернувся з позовом, у якому просить суд змусити Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області провести тест на наркотики Ксенії водія автомобіля марки Toyota номер якого НОМЕР_1 , провести тест на наркотики її салону автомобіля.

У позовній заяві позивач зазначає виклад обставин. За адресою АДРЕСА_1 живе Ксенія, її донька, Андрій чоловік Ксенії. Раніше з 01.01.2003 року по 01.06.2014 року позивач приятелював з цими Ксенією та ОСОБА_2 проте потім перестав бо працює. Приклад того що позивач працює було те що в 2013 році я працював будівельником і йому було не до приятелювання з Андрієм. Я з 01.01.2016 року позивач проживає за адресою АДРЕСА_2 . В`їзд до двору будинку де позивач проживає закривається на ворота. Що також використовуються жителями будинку за адресою АДРЕСА_3 . Приблизно з 01.01.2020 року у дворі за адресою Дніпропетровська область, Дніпровський район, місто Дніпро, проспект Лесі Українки будинок 69 почала систематично паркувати автомобіль марки Toyota номер якого НОМЕР_1 Ксенія. Позивач не зрадів цьому але оскільки систематичне паркування автомобіля марки Toyota номер якого НОМЕР_1 Ксенією за адресою Дніпропетровська область, Дніпровський район, місто Дніпро, проспект Лесі Українки будинок 69 триває вже багато років то позивач хотів би щоб Ксенія перестала працювати за адресою Дніпропетровська область, Дніпровський район, місто Дніпро, проспект Лесі Українки будинок 69 де на скільки позивач помітив вона в одній з квартирі виховує за гроші якогось хлопчика та можливо інших дітей. Позивача не влаштовує в цій ситуації саме те що сусідка Ксенії що проживає за адресою АДРЕСА_4 з 2000 року по 2007 рік вживала первінтин та виготовляла первінтин і фактично це призвело до забруднення її квартири та під`їзду де її квартира та двору перед її квартирою. Чоловік ОСОБА_3 в період з 2000 року по 2007 рік вживав алкоголь, первінтин, маріхуану. Позивач не хоче з Ксенією користуватись одними і тими самими воротами, одним і тим самим двором, одними і тими самими воротами.

Відповідно до ч.1 ст.1 Кримінального кодексу України, Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Так, згідно зі ст.11 Кримінального кодексу України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини (ч.1 ст.12 Кримінального кодексу України).

Розділом XIII Кримінального кодексу України розкрито зміст кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобі, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інших кримінальних правопорушень проти здоров`я населення.

При цьому, згідно зі ст.2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Пунктами 1-п ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Враховуючи викладені законодавчі норми, а також заявлені позовні вимоги, суд робить висновок про те, що спірні у цій справі правовідносини не є такими, які можуть бути предметом розгляду адміністративними судами в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Також суд зазначає, що з урахуванням предмету спору, розгляд спору перебуває поза межами не лише юрисдикції адміністративних судів, а й не належить до юрисдикції жодного іншого суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо, зокрема, позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За змістом ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів . З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, розгляд справи належним судом відповідає принципу ефективності провадження як механізму судового захисту.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 170, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №160/2421/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали надіслати позивачу разом із матеріалами позовної заяви.

На виконання ч. 6 ст. 170 КАС України роз`яснити позивачу, що розгляд такої справи не належить до юрисдикції жодного іншого суду.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч. 5 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Кучугурна