Справа № 520/33044/24
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 р. №520/33044/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, корпус 2,м. Харків,Харківський р-н, Харківська обл.,61001, код ЄДРПО У26281249) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати противоправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області щодо не нарахування єдиного соціального внеску на нараховану та виплачену винагороду присяжного Орджонікідзевського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 в період з 01.01.2021 по 22.04.2023 та з 24.08.2023 по 01.12.2024;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області здійснити нарахування єдиного соціального внеску на нараховану та виплачену винагороду присяжного Орджонікідзевського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 в період з 01.01.2021 по 22.04.2023 та з 24.08.2023 по 01.12.2024 та надати звіт до податкового органу.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що виконання обов`язків присяжного здійснюється не на підставі трудового договору, а на підставі спеціального Закону №1402, норми якого є імперативними. З огляду на викладене, ОСОБА_1 , як присяжний, виконуючи свої обов`язки в суді та отримуючи за це винагороду, має право на зарахування цього періоду до трудового (страхового) стажу, який дає право на пенсійні виплати. Позивач вважає, що винагорода присяжним є базою нарахування єдиного соціального внеску та об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та має бути адекватним наявним обставинам. З метою забезпечення ефективного способу захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача вчинити певні дії, а саме зобов`язати відповідача здійснити нарахування єдиного внеску на нараховану та виплачену винагороду позивача в період з 01.01.2021 по 22.04.2023 та 24.08.2023 по 01.12.2024, коли Скринніков В.С. здійснював обов`язки присяжного Орджонікідзевськош районного суду м. Харкова та надати відповідачем відповідний звіт до податкового органу.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу через систему "Електронний суд" та надійшла в електронний кабінет користувача, що підтверджується електронною роздруківкою.

Однак, представник відповідача правом подання до суду відзиву на позов не скористався, заяви про визнання позову або будь-якої іншої до суду не подав.

Відповідно до ч.2 ст.175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про наслідки неподання відзиву на позов та необхідних документів або заяви про визнання позову до суду.

Положеннями ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно ч.2 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України: за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд зазначає наступне.

Розпорядженням Голови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова № 7 від 07.05.2020 та № 8 від 23.08.2023 ОСОБА_1 залучений з 08.05.2020 строком на три роки до 22.04.2023 та з 24.08.2023 строком на три роки до 18.08.2026 до здійснення правосуддя в Орджонікідзевському районному суді м. Харкова присяжним та внесений в список присяжних до автоматизованої системи документообігу суду.

03.06.2024 позивач звернувся до ТУ ДСА України у Харківській області з письмовою заявою, в якій просив показати на конкретному прикладі, як працює ч. 2 ст. 68 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а також чому протягом 2020-2023 відповідач не здійснював внесків до Пенсійного Фонду щодо позивача згідно вимоги вищевказаного закону.

Листом від 07.06.2024 № 04-48/2177/24-13 К ТУ ДСА України у Харківській області заявнику роз`яснено, що враховуючи той факт, що винагорода присяжним не зазначається в переліку і видів оплат, що здійснюються за рахунок коштів, роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне і страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 року № 1170, територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області здійснювалось нарахування єдиного внеску на винагороду присяжних. Водночас, ревізією окремих питань фінансово-господарської діяльності ТУ ДСА у Харківській області, яка проводилась Північно- східним офісом Держаудитслужби України за період 01.01.2019-31.12.2020, вказана фінансова операція була віднесена до порушень вимог статей 2 та 21 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 року № 322-VІІІ, статей 1, 2 та 21 Закону України «Про оплату праці» від 24.03. 1995 року № 108/95-ВР і п. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-У1», які спричинили перевитрату бюджетних асигнувань та завдали шкоди (збитків) Державному бюджету України, що зафіксовано в акті перевірки від 31.05.2021 № 08-13/09. Тому на виконання приписів вищезазначеного акту територіальним і управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області з метою недопущення порушень норм чинного законодавства та, як наслідок, і завдання шкоди (збитків) фінансовій системі держави Україна, нарахування і внесків (відрахувань) до пенсійного фонду України на винагороду присяжних - не здійснюється.

17.06.2024 ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до Східного міжрегіонального управління Мін`юсту з проханням пояснити, як наразі працює ч. 2 ст. 68 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Листом від 21.06.2024 № 31376/С-2216/15.6 позивача повідомлено, що його заява переадресована до ТУ ДСА у Харківській області.

ТУ ДСА у Харківській області листом від 03.07.2024 № 02-29/2513/24 повідомлено позивача, що його заява переадресована до Міністерства юстиції України.

Листом від 13.07.2024 № 100567/С-22546/7.2.1 Міністерством юстиції України роз`яснено про особливості виконання присяжними обов`язків у суді та зауважено, що листи вказаних міністерств не є нормативно-правовими актами, а мають лише інформаційний характер і не встановлюють правових норм.

Листом від 19.08.2024 р. Мінфін направив позивачу відповідь, в якій заявника повідомлено, що відповідно до пункту І частини першої статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці (підприємства, установи та організації, інші юридичні особи). Єдиний внесок для роботодавців встановлено у розмірі 22 % суми нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати (частина п`ята статті 8 Закону № 2464). Водночас Законом України від 09 липня 2003 № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначені принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом. Відповідно до статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Отже, у разі несплати роботодавцем єдиного внеску наймані працівники такого роботодавця не вважатимуться застрахованими особами і, відповідно, період, за який не сплачено єдиний внесок, не зараховуватиметься до страхового стажу зазначених осіб та, відповідно, не враховуватиметься для обчислення пенсії та інших соціальних виплат.

Листом від 02.08.2024 № 10-15396/24 ДСА України надіслала позивачу відповідь, в якій повідомлено, що з метою формування єдиного підходу щодо нарахування винагороди присяжному ДСА України звернулася до відповідних компетентних органів.

Листами від 22.07.2024 та від 28.08.2024 ТУ ДСА у Харківській області повідомлено позивача про те, що нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на винагороду присяжним здійснено з лютого по грудень 2020, надано відомість розрахунку єдиного соціального внеску за період з січня 2020 по грудень 2020 та повідомлено, що за результатами ревізії окремих питань фінансово - господарської діяльності нарахування суми ЄСВ та його сплата віднесена до порушень, які спричинили перевитрату бюджетних асигнувань та завдали шкоди (збитків) Державному бюджету України, тому нарахована сума відрахувань до Пенсійного Фонду України на винагороду присяжним була скасована з нарахувань.

ГУ ПФУ України в Харківській області листом від 27.08.2024 № 24942-26535/С-03/8-2000/24 повідомлено, що станом на 21.08.2024 в Реєстрі застрахованих осіб відомості за період з 2020 року зі звітності страхувальника ТУ ДСА України у Харківській області про суми нарахованого позивачу доходу, на який нараховується ЄСВ, відсутні.

Листами від 23.09.2024 та від 16.09.2024 позивач звертався до ТУ ДСА у Харківській області з проханням нараховувати та сплачувати ЄСВ на винагороду присяжного.

Листами від 03.10.2024 та від 23.09.2024 ТУ ДСА у Харківській області повідомлено позивача про відсутність достатніх підстав для сплати ЄСВ за винагороду приисяжним.

Позивач 05.11.2024 скерував до ТУ ДСА у Харківській області запит на інформацію з метою отримання документі згідно переліку.

Листом від 12.11.2024 № 07-05/С-69/67/24 ТУ ДСА у Харківській області на запит позивача скеровано на адресу ОСОБА_1 листи ДСА України від 21.02.2020 та ГУ ДПС у Харківській області від 04.01.2021, копії листа відповідача на адресу ГУ ДПС у Харківській області від 16.01.2021.

Позивач вважає, що ненарахування та несплата відповідачем ЄСВ на винагороду присяжного є незаконною бездіяльністю відповідача, що порушує конституційні права позивача на соціальний захист та пенсійне забезпечення, тому відповідна бездіяльність відповідача має бути визнана протиправною з наступних підстав.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів та діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів».

Частиною першою статті 63 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що присяжним є особа, яка у випадках, визначених процесуальним законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду разом із суддею або залучається до здійснення правосуддя.

Відповідно до частини першої статті 67 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд залучає присяжних до здійснення правосуддя у порядку черговості на строк не більше одного місяця на рік, крім випадків, коли продовження цього строку зумовлено необхідністю закінчити розгляд справи, розпочатий за їхньою участю.

Стаття 68 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначає гарантії прав присяжних, відповідно до змісту якої присяжним за час виконання ними обов`язків у суді виплачується винагорода, розрахована виходячи з посадового окладу судді місцевого суду з урахуванням фактично відпрацьованого часу в порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Присяжним відшкодовуються витрати на проїзд і наймання житла, а також виплачуються добові. Зазначені виплати здійснюються за рахунок коштів бюджетної програми на здійснення правосуддя територіальними управліннями Державної судової адміністрації України за рахунок коштів Державного бюджету України.

За присяжними на час виконання ними обов`язків у суді за місцем основної роботи зберігаються всі гарантії та пільги, визначені законом. Час виконання присяжним обов`язків у суді зараховується до всіх видів трудового стажу. Звільнення присяжного з роботи або переведення на іншу роботу без його згоди під час виконання ним обов`язків у суді не допускається.

На присяжних поширюються гарантії незалежності і недоторканності суддів, установлені законом, на час виконання ними обов`язків із здійснення правосуддя. За обґрунтованим клопотанням присяжного заходи безпеки щодо нього можуть уживатися і після закінчення виконання цих обов`язків.

Щодо доводів позивача про обов`язок відповідача нараховувати і сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

За визначенням, що міститься у пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Основне місце роботи - місце роботи, де працівник працює на підставі укладеного трудового договору, де знаходиться (оформлена) його трудова книжка, до якої вноситься відповідний запис про роботу (пункт 12 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

За змістом пункту 1 частини першої статті Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За приписами статті 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 № 333 затверджено Інструкцію щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету (далі - Інструкція № 333).

Відповідно до підпункту 2.1.1 пункту 2.1 глави 2 Інструкції № 333 за кодом 2110 «Оплата праці» передбачаються видатки на оплату праці всіх працівників бюджетних установ (організацій), а також грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони згідно з установленими посадовими окладами, ставками або розцінками, матеріальну допомогу, у тому числі видатки на премії та інші види заохочень чи винагород відповідно до законодавства.

Підпункт 2.1.1.1 пункту 2.1 глави 2 Інструкції № 333 визначає порядок застосування коду 2111 «Заробітна плата»:

1) заробітна плата за встановленими посадовими окладами (тарифними ставками) або розцінками всіх штатних працівників, у тому числі за трудовими договорами; надбавка за вислугу років; доплата за ранг, надбавки та доплати обов`язкового характеру (оплата роботи в нічний час, доплати за науковий ступінь, за знання та використання в роботі іноземної мови тощо);

2) премії та інші види заохочень чи винагород відповідно до законодавства;

3) матеріальна допомога, допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки та в інших випадках за рішенням адміністрації установи (організації) відповідно до законодавства; винагороди та інші виплати, нараховані працівникам, які не перебувають у штаті установи (організації), відповідно до умов цивільно-правового договору (за винятком суб`єктів господарювання), якщо інше не встановлено законом;

5) одноразова грошова допомога у зв`язку з виходом на пенсію або, якщо це передбачено законодавством, у відставку.

Підпунктом 10 пункту 2.6 глави 2 Інструкції № 333 визначено, що за кодом 2800 «Інші поточні видатки» здійснюються видатки, які не пов`язані з придбанням товарів та послуг установами, у тому числі відшкодування підприємствам (організаціям, установам) середнього заробітку працівників або виплата винагороди громадянам, які залучені до виконання обов`язків, передбачених законодавством та не пов`язаних з виконанням своїх службових обов`язків, або які проходять стажування в іншому державному органі.

Отже, аналіз положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якими визначено питання статусу присяжного, дає підстави для висновку, що виконання роботи присяжного у суді фактично є обов`язком громадянина, залученого до здійснення правосуддя, а виплата винагороди громадянам, які залучені до виконання обов`язків (що узгоджується із положеннями Порядку № 198) та не пов`язаних з виконанням своїх службових обов`язків, відноситься до «Інших поточних видатків» за кодом 2800 та не кореспондується з рахунками, за якими здійснюється облік заробітної плати.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.

Отже, виконання обов`язків присяжного не є працею за наймом на умовах трудового договору в розумінні приписів цього Закону. Відповідно, присяжний, який виконує свій обов`язок у суді, не відноситься до зайнятого населення, визначеного частиною першої статті 4 Закону України «Про зайнятість населення».

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки між позивачем та відповідачем відсутні трудові відносини, а отриманий позивачем дохід є виключно винагородою, що виплачується йому, як особі залученій до виконання обов`язків присяжного, та яка не є заробітною платою, відповідно, у відповідача відсутній обов`язок нараховувати і сплачувати за таку особу єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановою Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 420/1059/20.

Верховний Суд у постанові від 18.10.2023 у справі № 420/10723/21 не знайшов підстав для відступу від позиції Верховного Суду, викладеній у вказаній постанові від 22.12.2022 у справі № 420/1059/20.

Відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до положень ст.139 КАС України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, корпус 2,м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл.,61001, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А.С.Мороко