Справа № 160/28338/24
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустках за станом здоров`я за період: 25.01.2024 р. - 25.02.2024 р., 12.04.2024 р. -12.05.2024 р.;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену до 100 000 грн. додаткову винагороду в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустках за станом здоров`я для лікування за періоди: 25.01.2024 р. - 25.02.2024 р., 12.04.2024 р. -12.05.2024 р.;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 мінімального грошового забезпечення військовослужбовця у розмірі 20 130,00 грн. за квітень та липень 2024 р.;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 мінімальне грошове забезпечення військовослужбовця у розмірі 20 130,00 грн. за квітень та липень 2024 р.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що за період проходження ним військової служби за мобілізацією з 20.06.2023 р. на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону стан здоров`я позивача значно погіршився та йому було діагностовано ряд захворювань. Як стверджує позивач, у 2023-2024 рр. він неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні. 25.01.2024 р. та 12.03.2024 р. військово-лікарськими комісіями (далі ВЛК) були проведені медичні огляди позивача, за підсумками яких ВЛК видано довідки №821 та №211, в яких, зокрема, зазначено діагнози ОСОБА_1 та вказано «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.» та «Потребує відпустки у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів». 03.05.2024 р. проведено медичний огляд позивача ВЛК Військової частини НОМЕР_3 , за результатами якого позивача визнано обмежено придатним до військової служби, про що свідчить довідка ВЛК №4120 від 03.05.2024 р. ОСОБА_1 зазначив, що всі вищевказані медичні документи та довідки ВЛК були подані ним до стройової частини. Враховуючи наведене, позивач вважає, що відповідач мав в наявності документи, на підставі яких зобов`язаний був здійснити відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди у зв`язку із наданням відпусток для лікування. Окрім того, ОСОБА_1 зауважив, що відповідач не виплатив йому грошове забезпечення у квітні 2024 р. та липні 2024 р. Як стверджує позивач, 13.05.2024 р. ним направлявся рапорт про виплату мінімального грошового забезпечення військовослужбовця та додаткової грошової винагороди за час перебування на лікування (60 днів), однак станом на день звернення до суду з цим позовом ВЧ НОМЕР_1 не виплачено вказаних вище коштів.
Вищезазначена позовна заява не відповідала вимогам ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у зв`язку з чим ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.10.2024 р. була залишена без руху, з наданням строку для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 р. поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з даною позовною заявою.
Цією ж ухвалою відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
07.01.2025 р. до суду надійшов від ВЧ НОМЕР_1 відзив на адміністративну позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просив у задоволенні позову відмовити. Так, у відзиві вказано, що згідно відомостей на які посилається ОСОБА_1 у позовній заяві та відповідно об`єктивних медичних даних зазначених у документації про стан його здоров`я долучених до позову - погіршення стану здоров`я позивача та його тривале лікування у закладах охорони здоров`я не пов`язане з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а тому не може оплачуватись у встановленому вище порядку. Відповідач зауважив, що в обґрунтуванні позову ОСОБА_1 не зазначив жодного з підстав які передбачають законну можливість виплати йому додаткової винагороди збільшеної до 100000 гривень за вказані періоди. Стосовно виплати мінімального грошового забезпечення за період квітня - липня 2024 року у відзиві ВЧ НОМЕР_1 міститься посилання на положення п. 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 р. та зауважено, що в обґрунтуванні позову ОСОБА_1 не зазначив жодної з підстав які передбачають можливість виплати йому додаткової винагороди у розмірі 20 100 гривень. З огляду на викладене, відповідач вважає заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно із відомостями військового квитка серії НОМЕР_4 та довідки ВЧ НОМЕР_1 №1054 від 17.05.2024 р. ОСОБА_1 проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_5 з 20.06.2023 р.
Згідно з витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) за №177 від 20.06.2023 р. сержанта ОСОБА_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_6 , з 20.06.2023 р. зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. Позивача призначено на посаду стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону.
Згідно із медичною характеристикою, виданою ВЧ НОМЕР_1 на сержанта ОСОБА_1 , позивач за час проходження військової служби у військовій частині знаходився на медичному забезпеченні медичної служби ВЧ НОМЕР_1 . За медичною допомогою звертався, стаціонарно лікувався у періоди з 30.06.2023 р. по 08.07.2023 р. та з 05.09.2023 р. по 18.09.2023 р.
Також у вищевказаній медичній характеристиці містяться відомості про періоди стаціонарного лікування позивача в інших медичних установах, а саме:
- у період з 30.12.2023 р. по 25.01.2024 р. у КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР м.Кривий Ріг з приміткою про операцію від 19.01.2024 р.;
- у період з 09.05.2024 р. по 24.05.2024 р. у КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР м.Кривий Ріг;
- у період з 28.06.2024 р. по 12.07.2024 р. у КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР м.Кривий Ріг;
- у період з 02.10.2024 р. по 12.10.2024 р. у КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР м.Кривий Ріг.
Окрім того, у матеріалах справи наявні докази проходження ОСОБА_1 медичних оглядів у ВЛК, а саме:
- довідка ВЛК при КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР м.Кривий Ріг за №146 від 25.01.2024 р., в якій зазначено діагноз позивача з примітками «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» та «Потребує відпустки у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів»;
- довідка Гарнізонної ВЛК при державній лікарні в м.Кривий Ріг за №211 від 12.03.2024 р., в якій зазначено діагноз позивача з примітками «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» та «Потребує відпустки у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів (з подальшим оглядом на госпітальній ВЛК ЗСУ»);
- довідка ВЛК при ВЧ НОМЕР_3 за №4120 від 03.05.2024 р., в якій зазначено діагнози позивача з примітками, в яких зазначено, зокрема, що травма легкого ступеню й довідка про обставини травми не надана, «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби», та згідно з якою позивача визнано обмежено придатним до військової служби.
Враховуючи наведене, позивач вважає, що ВЧ НОМЕР_1 мала в наявності документи, на підставі яких зобов`язаний був здійснити відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди у зв`язку із наданням відпусток для лікування.
Також у позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що відповідач не виплатив йому грошове забезпечення у квітні 2024 р. та липні 2024 р.
При цьому, позивач зазначає, що 13.05.2024 р. ним направлявся рапорт про виплату мінімального грошового забезпечення військовослужбовця та додаткової грошової винагороди за час перебування на лікування (60 днів), однак ВЧ НОМЕР_1 не виплачено вказаних вище коштів, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся за захистом власних прав та інтересів до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно частини 1 пункту 20 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 р., затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-IX від 24.02.2022 р., введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України протягом періоду з 24.02.2022 р. продовжувався строк дії воєнного стану в Україні, що триває по даний час.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 р. (далі Закон №2232-XII).
Відповідно до частини 4 статті 2 Закону №2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 40 Закону №2232-XII передбачено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Відповідно до Конституції України основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 р. (далі Закон №2011-ХІІ).
Згідно статей 1, 2 Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Частиною 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Згідно з положенням ч. 4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 р. (далі Порядок №260).
Згідно з пунктом 2 Порядку №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 р. за №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та за №69 «Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України» Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова за №168 від 28.02.2022 р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168).
Згідно пункту 1-2 Постанови №168, виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Постанову доповнено пунктом 1-2 згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 09.08.2023 р. - у частині виплати додаткової винагороди застосовується з 1 червня 2023 року.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України №729 від 01.09.2023 р. затверджено Особливості виплати на період воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України (далі Особливості виплати №729).
Ці Особливості визначають процедуру здійснення виплати на період воєнного стану військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі військовослужбовці) додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду), порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, встановлюють перелік бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати з урахуванням завдань, покладених на Державну прикордонну службу України (далі Держприкордонслужба) (п. 1 Особливості виплати №729).
Відповідно до п. 13 Особливостей виплати №729, відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень до таких наказів включаються військовослужбовці, зазначені в пункті 2 цих Особливостей, у тому числі такі, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- з дня отримання такого поранення та за час стаціонарного лікування, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (у тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або за час такої відпустки.
Винагороди, визначені пунктом 2 цих Особливостей, є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення (п. 14 Особливостей виплати №729).
З аналізу пункту 1-2 Постанови №168 вбачається встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення, а саме:
- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;
- факт перебування на стаціонарному лікуванні у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Разом з тим, як слідує із наявних у матеріалах справи документів, ОСОБА_1 за час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 знаходився на медичному забезпеченні медичної служби цієї військової частини й за медичною допомогою звертався, стаціонарно лікувався у періоди з 30.06.2023 р. по 08.07.2023 р. та з 05.09.2023 р. по 18.09.2023 р.
У подальшому позивач у період з 30.12.2023 р. по 25.01.2024 р. перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР м.Кривий Ріг й у медичній характеристиці позивача наявна примітка про операцію від 19.01.2024 р.
При цьому, у довідках ВЛК при КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР м.Кривий Ріг за №146 від 25.01.2024 р. та Гарнізонної ВЛК при державній лікарні в м.Кривий Ріг за №211 від 12.03.2024 р., зазначено діагноз позивача з примітками «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» та «Потребує відпустки у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів».
У довідці ВЛК при ВЧ НОМЕР_3 за №4120 від 03.05.2024 р. зазначено, зокрема, що травма позивача легкого ступеню й довідка про обставини травми не надана, «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби», та згідно з якою позивача визнано обмежено придатним до військової служби.
Разом з тим слід зауважити, що у матеріалах справи відсутні відомості про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у спірні періоди (зокрема, з 25.01.2024 р. по 25.02.2024 р. та з 12.04.2024 р. по 08.05.2024 р.) й про існування таких обставин учасниками справи суд не повідомлено.
Надалі згідно з медичною характеристикою позивач перебував на стаціонарному лікуванні, зокрема:
- у період з 09.05.2024 р. по 24.05.2024 р. у КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР м.Кривий Ріг;
- у період з 28.06.2024 р. по 12.07.2024 р. у КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР м.Кривий Ріг;
- у період з 02.10.2024 р. по 12.10.2024 р. у КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР м.Кривий Ріг.
Згідно з пунктом 1.1 глави 1 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністра оборони України №402 від 14.08.2008 р. (далі Положення №402) визначає, що медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, потреби у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва).
Відповідно до пункту 6.5 глави 6 розділу II Положення №402, для вирішення питання про потребу у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або про потребу у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно), або потреби у тривалому лікуванні військовослужбовець направляється на медичний огляд начальником (керівником) відділення або профільним головним (провідним) фахівцем закладу охорони здоров`я (установи), у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.
Військовослужбовці оглядаються ВЛК у закладах охорони здоров`я (установах) за територіальним принципом або за місцем лікування, навчання, перебування у відрядженні, за місцем проведення відпустки (пункту 6.6 глави 6 розділу II Положення № 402).
Огляд вказаними лікарями військовослужбовців, направлених на ВЛК для вирішення питання про потребу у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або про потребу у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), або у звільненні від виконання службових обов`язків, проводиться за медичними показаннями (абзац 5 пункту 6.8 глави 6 розділу II Положення №402).
Відповідно до п. 6.12. глави 6 розділу II Положення №402, на підставі постанови ВЛК відпустка для лікування у зв`язку з хворобою надається військовослужбовцям на 30 календарних днів, а за медичними показаннями після травм (поранень, контузій) або оперативного лікування - на 45 або 60 календарних днів. За наявності медичних показань відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) продовжується ВЛК на 30 календарних днів, а в окремих випадках - на 45 або на 60 календарних днів.
Згідно із приписами п. 6.13. глави 6 розділу II Положення №402, загальний час безперервного перебування військовослужбовців у закладах охорони здоров`я (установах), у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою та/або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати дванадцять місяців поспіль. Не пізніше закінчення строку безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я (установах), у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою та/або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовці підлягають медичному огляду ВЛК з метою визначення придатності до військової служби.
У відповідності до п. 6.14. глави 6 розділу II Положення №402, відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу, установи), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК.
Під час вибуття військовослужбовця у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустку для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) довідка ВЛК видається йому на руки.
Після закінчення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовці (крім курсантів ВВНЗ) за рішенням керівників ТЦК та СП можуть пройти повторний медичний огляд за місцем проведення відпустки для визначення придатності їх до військової служби або для вирішення питання про потребу у наданні відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва).
Отже, визначення потреби військовослужбовця у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення відбувається на підставі висновку ВЛК за наслідком медичного огляду ВЛК, що оформлюється довідкою ВЛК, на підставі якої командир військової частини (закладу) надає таку відпустку.
Таким чином, у разі наявності висновку ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення нормами Порядку № 260 встановлено лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки командира військової частини: видати наказ про продовження виплати грошового забезпечення.
Втім, в матеріалах справи відсутній висновок ВЛК військової частини, на підставі якого позивачу була надана відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням саме тяжкого поранення.
Суд наголошує, що у наданих позивачем разом з позовною заявою довідках ВЛК за №146 від 25.01.2024 р., за №211 від 12.03.2024 р. та за №4120 від 03.05.2024 р. зазначено «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби».
Окрім того, відомості про перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у спірні періоди (зокрема, з 25.01.2024 р. по 25.02.2024 р. та з 12.04.2024 р. по 08.05.2024 р.) у матеріалах справи відсутні й про наявність таких обставин (в т.ч. документально підтверджених) позивачем суд не повідомлено.
Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що надані позивачем та наявні у матеріалах справи докази не підтверджують обставини перебування ОСОБА_1 у спірні періоди на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я саме у відпустці для лікування у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, як того вимагає закон.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підстави для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови №168, за спірні періоди, виходячи з розрахунку 100 000 грн. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, відсутні.
Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати позивачу мінімального грошового забезпечення військовослужбовця у розмірі 20 130,00 грн. за квітень та липень 2024 р. слід зазначити таке.
У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що відповідач не виплатив йому грошове забезпечення у квітні та у липні 2024 року.
Водночас, у картці особового рахунку працівника ( ОСОБА_1 ) за 2024 рік наявні відомості щодо нарахування позивачу грошового забезпечення за період з січня по листопад 2024 року (в т.ч. й за відповідні місяці), а саме:
- за квітень 2024 р. позивачу нараховано грошове забезпечення на загальну суму 20 932, 80 грн., до якої увійшли оклад за військове звання, посадовий оклад, нарахування за особливі умови проходження служби, премія;
- за липень 2024 р. позивачу нараховано грошове забезпечення на загальну суму 2827, 11 грн., до якої увійшли оклад за військове звання, посадовий оклад, надбавка за вислугу років, нарахування за особливі умови проходження служби, премія.
Пунктом 1 Розділу 28 Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.
Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні.
Пунктом 5 цього Розділу Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.
Пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану" №3161-IX від 28.06.2023 р. установлено, що в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX:
- військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення, а також військовослужбовцям, які захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон), безвісно відсутні, інтерновані в нейтральні держави або є заручниками, щомісячно виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України;
Крім того, відповідно до пункту 2 розділу 39 Порядку №260, військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою в повному обсязі. Після перебування в розпорядженні понад два місяці і до дня закінчення перебування в розпорядженні таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20 100 гривень (у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування в розпорядженні).
Як передбачено Постановою №168, відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Аналіз наведених норм свідчить, що військовослужбовцю під час перебування у розпорядженні командира протягом 2-х місяців сплачується грошове забезпечення у розмірі за останньою займаною посадою, а потім - оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та, в разі визнання військовослужбовця непридатним до військової служби, або обмежено придатним - додаткова винагорода у розмірі 20 100 гривень (у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування в розпорядженні).
При цьому, період лікування та відпусток за станом здоров`я, у зв`язку із отриманням тяжкого поранення оплачується також і з урахуванням додаткової грошової винагороди виходячи із розрахунку 100000 на місяць.
Згідно із пунктів 1.7 1.9 І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України №260 від 11.06.2008 р., розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний місяць, а за декілька днів, визначається виходячи з кількості календарних днів у цьому місяці.
Грошове забезпечення, виплачене за правилами і нормами, які діяли на момент виплати, поверненню не підлягає, якщо право на нього повністю або частково військовослужбовцем надалі втрачене окрім випадку, передбаченого пунктом 28.4 цієї Інструкції.
Грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.
Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно.
Виходячи з наявного фонду грошового забезпечення в кошторисі Міністерства оборони України, за рішенням Міністра оборони України грошове забезпечення за грудень може бути виплачене в грудні.
При цьому, винагорода у розмірі 20 100 грн. із розрахунку на місяць, яка передбачена пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану" №3161-IX від 28.06.2023 року та пунктом 2 Розділу 39 Порядку №260, виплачується військовослужбовцям після перебування в розпорядженні понад два місяці і до дня закінчення перебування в розпорядженні та які визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
В матеріалах справи наявні відомості щодо визнання позивача обмежено придатним до військової служби на підставі довідки ВЛК №4120 від 03.05.2024 р., однак у довідках ВЛК зазначено «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби», а не пов`язане із захистом Батьківщини.
Виходячи із встановлених у справі обставин, ОСОБА_1 у квітні та у липні 2024 року було нараховано грошове забезпечення, доказів не дотримання ВЧ НОМЕР_1 норм законодавства при нарахуванні позивачу відповідного грошового забезпечення до суду не надано й позивачем не доведено, у зв`язку з чим суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
Відповідно до правового висновку постанови Верховного Суду від 29.01.2020 р. у справі №814/1460/16, адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).
Суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч. 2 ст. 2 КАС України, а у силу ч. 2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.
При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що суб`єкт владних поноважень повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).
Разом із тим, суд вважає, що саме лише не спростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.
І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через не спростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 р. у справі №520/2261/19, де вказано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оціненими в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90 і 211 КАС України, суд констатує, що у ході розгляду справи відповідачем доведено дотримання у спірних відносинах вимог ч.2 ст.19 Конституції України та положень ч. 2 ст. 2 КАС України, оплата часу військової служби позивача у порядку постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. проведена згідно з даними обліку, стосовно якого відсутні об`єктивні дані про неправдивість, недостовірність, спотворення, перекручення чи невідповідність справжнім обставинам фактичної дійсності.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону викладено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. у справі №826/1647/16, де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.
Натомість, жодних доказів того, що ОСОБА_1 , у спірні періоди перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я саме у відпустці для лікування у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, позивачем до суду надано не було та матеріали справи не містять. Також відомості картки особового рахунку працівника ( ОСОБА_1 ) за 2024 рік спростовують факт не нарахування та не виплати позивачу грошового забезпечення в квітні та в липні 2024 року.
Враховуючи наведене, оскільки у ході розгляду справи не були підтверджені обставини порушення прав та інтересів позивача, тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до приписів статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із приписами ч.1 і ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 05.02.2025 р.

Суддя О.М. Неклеса