Справа № 160/27698/24
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій позивач просить:
-визнати протиправними дії та скасувати рішення від 01.08.2024 щодо відмови у перерахунку пенсії за віком мені, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області;
-зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ - 21910427) повторно розглянути мою заяву від 01.08.2024 про перерахунок пенсії за віком мені, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , (адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 ), із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 18.01.1994 по 01.01.1998, з дати звернення, а саме з 27.07.2024 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він перебуває на пенсії та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З особистого кабінету дізнався, що до страхового стажу не включений період роботи з 18.01.1994 по 01.01.1998. 27.07.2024 позивач звернувся до Пенсійного фонду України із заявою, в якій просив зарахувати до страхового стажу вказані періоди роботи. Однак, відповідач листом від 01.08.2024 повідомив, що спірний період не може бути зарахований до страхового стажу, оскільки довідки №310-01/61, №6/14 від 18.08.2024 та №162 від 11.08.2024 видані «Луганською народною республікою» м. Алчевськ, так як будь-який акт (рішення, документ), є недійсними і не створюють правових наслідків. З такою позицією відповідача позивач категорично не погоджується та вважає, що відповідач не надав належної оцінки його трудовій книжці. Трудова книжка містить усі необхідні записи щодо спірного періоду та є основним документом, що підтверджує страховий стаж. За вказаних обставин, вважає доводи відповідача, зазначені у листі, про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 18.01.1994 по 01.01.1998 є безпідставними, що зумовило звернення до суду.
При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позов подано без додержання вимог, встановлених ст.ст.160, 161 КАС України, у зв`язку із чим ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.
Позивачем усунуто недоліки позовної заяви.
Цією ж ухвалою суду було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області засвідчену належним чином копію пенсійної справи; розрахунок страхового стажу станом на дату звернення.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, з наступного. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.07.2024 звернувся по ВЕБ порталу до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києва із заявою щодо зарахування стажу та заробітку та надав довідки про стаж та заробітну плату. Згідно принципу екстериторіальності заяву та документи позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та прийнято рішення від 01.08.2024 про відмову щодо зарахування стажу та заробітку. Згідно з зазначеного рішення, довідки № 310-01/61, № 6/14 від 18.08.2024 та довідка № 162 від 11.08.2024 виданою «Луганською народною республікою» м.Алчевськ, так як будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною третьою статті 9 зазначеного Закону, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи наведене будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, підготовлені або видані органами фонду з територій, які непідконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню. Таким, чином зазначеним рішенням позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до Закону №1058-ІV. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є територіальним органом виконавчої влади. Який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента України, а також постановами ВРУ та КМУ, прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами.
На виконання вимог ухвали суду відповідачем надано документи з електронної пенсійної справи позивача.
Позивач у відповіді на відзив заперечив проти доводів відповідача, зауважив, що відзив за своєю суттю є необґрунтованим, тому що окрім переліку статей Закону №1058-ІV не містить мотивів прийняття оскаржуваного рішення, тож є формальним. Позивач повторно акцентує увагу суду, що відповідачем безпідставно не взято до уваги записи трудової книжки в частині спірного періоду.
Відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив не скористався.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Позивач перебуває на обліку в Пенсійному фонді України як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16.05.2020.
-з 01.09.1977 по 14.06.1982 навчання у вищих/середн.НЗ 04 роки 09 місяців 14 днів;
-з 01.11.1982 по 19.04.1986 03 роки 05 місяців 19 днів;
-з 24.04.1986 по 07.05.1988 військова служба строкова 02 роки 0 місяців 14 днів;
-з 13.06.1988 по 26.11.1988 0 років 05 місяців 14 днів;
-з 01.12.1988 по 18.04.1993 навчання в аспірантурі 04 роки 04 місяці 18 днів;
-з 10.05.1993 по 31.03.1994 0 років 10 місяців 22 дні;
-з 01.01.1998 по 01.08.1999 01 рік 07 місяців 01 день;
-з 01.09.1999 по 31.12.2003 04 роки 04 місяців 0 днів;
-з 01.01.2004 по 31.08.2019 15 років 08 місяців 0 днів;
-з 02.09.2019 по 30.06.2020 0 років 10 місяців 0 днів;
-з 01.07.2020 по 31.07.2020 0 років 01 місяць 0 днів;
-з 01.08.2020 по 28.02.2023 02 роки 07 місяців 0 днів.
27.07.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві із заявою про «допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами».
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.08.2024 № відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Означене рішення від 01.08.2024 № обґрунтоване наступним.

27.07.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся по ВЕБ порталу до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києва із заявою щодо зарахування стажу та заробітку та надав довідки про стаж та заробітні плату. Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на тимчасово окупованій території. Відповідно до зазначеного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Довідки №310-01/61, №6/14 від 18.08.2024 та довідка №162 від 11.08.2024 видані «Луганською народною республікою» м. Алчевськ, так як будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною третьою статті 9 зазначеного Закону, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи наведене, будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, підготовлені або видані органами фонду з територій, які непідконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню.

Прийняте рішення: в перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - відмовити.

Не погодившись з вказаним рішенням відповідача та з не зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 18.01.1994 по 01.01.1998, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі Закон №1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV), в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин.

За змістом частини першої та другої статті 4 Закон №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Закону №1058-ІV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

За змістом частини другої, третьої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно із пунктами «а» статті 3 вказаного Закону право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом:

особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів*, гіг-спеціалісти, які залучені резидентами Дія Сіті за гіг-контрактами відповідно до Закону України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні», - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пунктів 23, 24 Порядку №637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Для підтвердження стажу роботи приймаються лише ті відомості про період роботи, що внесені до довідки на підставі документів, або відповідно до вимог цього Порядку.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція неодноразово виснувалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 29 березня 2023 року у справі №360/4129/20, від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 18.01.1994 по 01.01.1998.

Як вбачається з розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 09, страховий стаж позивача станом на дату звернення 07.08.2020 (призначення пенсії з 16.05.2020) становить 41 рік 1 місяць 12 днів, до якого зараховано такі періоди: з 01.09.1977 по 14.06.1982; з 01.11.1982 по 19.04.1986; з 24.04.1986 по 07.05.1988; з 13.06.1988 по 26.11.1988; з 01.12.1988 по 18.04.1993; з 10.05.1993 по 31.03.1994; з 01.01.1998 по 01.08.1999; з 01.09.1999 по 31.12.2003; з 01.01.2004 по 31.08.2019; з 02.09.2019 по 30.06.2020; з 01.07.2020 по 31.07.2020; з 01.08.2020 по 28.02.2023.

Отже, матеріалами справи підтверджено зарахування до страхового стажу позивача періодів його трудової діяльності з 18.01.1994 по 31.03.1994 та 01.01.1998, тож спір між сторонами щодо вказаних періодів відсутній, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Щодо решти спірних періодів: з 01.04.1994 по 31.12.1997, суд зазначає наступне.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_2 від 05.11.1982, у спірний період позивач працював на наступних посадах та на такому підприємстві:

з 18.01.1994 по 14.06.1994 асистентом кафедри ЕЕП в Донбаському гірничо-металургійному інституті (записи №№12-13);

з 15.06.1994 по 14.03.1995 старшим викладачем кафедри ЕЕП в Донбаському гірничо-металургійному інституті (записи №№13-14);

з 15.03.1995 по 03.11.1996 доцентом кафедри ЕЕП в Донбаському гірничо-металургійному інституті (записи №№14-15);

з 04.11.1996 по 17.05.1999 виконуючим обов`язки завідуюча кафедри ЕЕП в Донбаському гірничо-металургійному інституті (записи №№15-16).

Суд зазначає, що трудова книжка в частині спірного періоду оформлена у відповідності до вимог законодавства, вказані записи містять номери та дати наказів про прийом на роботу, переведення та звільнення, а також печатку установи.

При цьому, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині спірного періоду містять неправдиві або недостовірні відомості.

В якості підстави для відмови у зарахуванні до страхового стажу спірного періоду роботи відповідачем у рішенні № від 01.08.2024 зазначено, що довідки №310-01/61, №6/14 від 18.08.2024 та №162 від 11.08.2024, видані «Луганською народною республікою» м.Алчевськ, тобто підготовлені органами фонду з територій, які непідконтрольні українській владі, тому не підлягають реєстрації та виконанню.

Суд критично ставиться до означеної позиції відповідача, оскільки основним та достатнім документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Водночас, відповідачем не обґрунтовано причин не врахування відомостей трудовій книжці в частині вказаного спірного стажу позивача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи зарахувати періоди роботи позивача з 01.04.1994 по 31.12.1997 до страхового стажу, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому рішення від 01.08.2024 № є протиправним та підлягає скасуванню.

За змістом частин першої, другої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Суд зазначає, що право позивача у спірних правовідносинах порушено з дати призначення пенсії, тому з метою відновлення порушеного права суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи з 01.04.1994 по 31.12.1997, у зв`язку із чим здійснити перерахунок пенсії з дати її призначення з 16.05.2020, та виплату з урахуванням раніше проведених платежів, оскільки саме такий спосіб захисту є належним та це необхідне для ефективного захисту порушеного права.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірності своїх дій (рішення) у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на викладене, судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст.9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) від 01.08.2024 № про відмову в перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ідентифікаційний код 21910427, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26) зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) до страхового стажу періоди його роботи з 01.04.1994 по 31.12.1997, у зв`язку із чим здійснити перерахунок пенсії з дати її призначення, з 16.05.2020, та виплату з урахуванням раніше проведених платежів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова