Справа № 420/16546/24
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/16546/24

Перша інстанція: суддя Бойко О.Я.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Димерлія О.О.,

за участю: представника позивача адвоката Алієва А.Т.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача - Половенка В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 420/16546/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення № 2076 від 24.04.2024, зобов`язання повторно розглянути заяву та надати дозвіл на імміграцію в Україну,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №2076 від 24.04.2024 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської республики ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та надати дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської республики Алім ОСОБА_2 .

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 04 листопада 2024 року позов задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 24.04.2024 № 2076 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 .

Зобов`язав Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну від 03.05.2023 року, з урахуванням висновків суду.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі - судовий збір у розмірі у розмірі 1221 (одна тисяча двісті двадцять одна), 20 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

06.11.2024 від представника позивача до суду першої інстанції надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якому він просив ухвалити додаткове рішення у справі № 420/16546/24, яким стягнути з відповідача судові витрати, що складають 20 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Одеський окружний адміністративний суд додатковим рішенням від 20 листопада 2024 року ухвалити по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення № 2076 від 24.04.2024, додаткове рішення.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч гривень), 00 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що додаткове рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просить його скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Апелянт акцентував, що суд першої інстанції не врахував те, що заявлені витрати на правову допомогу у заявленому розмірі не є співмірними із складністю справи і наданими адвокатом послугами.

Також, апелянт просив суд врахувати, що з урахуванням предмету позову та змісту і характеру наданих послуг, справа не містить великого обсягу письмових доказів, з огляду на незначну складність спору.

02.12.2024 представник позивача подав до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення, в яких заперечував проти задоволення апеляційної скарги на додаткове рішення.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, вирішуючи питання щодо правильності застосування судом норм чинного законодавства, а також щодо обґрунтованості поданої апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За правилами частини 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 та у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18.

Пунктами 4, 6 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно пунктів 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені Законом.

Статтею 30 цього закону визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розум ним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23- рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 17.05.2024 було укладено Договір про надання правничої допомоги, згідно з яким позивач сплатив адвокату в якості гонорару 20 000,00 (двадцять тисяч) грн., у підтвердження чого, йому було надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №05 від "17" травня 2024 року.

Адвокатом Алієвим А.Т. було надано позивачу наступні послуги, та затрачена наступна кількість годин:

- Усна консультація та аналіз документів - 2 години;

- Складання та відправлення адвокатського запиту - 2 години;

- Ознайомлення з матеріалами, отриманими на адвокатський запит 3 години;

- Підготовка та складання позовної заяви - 7 годин;

- Відправлення копії позовної заяви іншим учасникам справи - 1 година;

- Подання позовної заяви через електронний суд - 1 година;

- Складання та подання до суду клопотання 2 години.

Про проведенні роботи позивач та адвокат Алієв А.Т. 04.11.2024 склали Акт приймання наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 17/05/24 від 17.05.2024. Пунктами 2,3,4 вищевказаного Акту передбачено, що:

- Замовник підтверджує, що послуги надані в повному обсязі і належної якості;

- Вартість послуг, вказаних в п. 1 Акту становить 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень), які замовником сплачені у повному обсязі;

- Замовник не має претензій до наданих юридичних послуг, зазначених у п. 1. даного Акту.

Досліджуючи вищезазначені документи, колегія суддів зазначає, що дана справа відноситься до категорії справ незначної складності.

До того ж, на думку колегії суддів, витрачений час адвокатом на відправлення копії позовної заяви іншим учасникам справи - 1 година та подання позовної заяви через електронний суд - 1 година є необґрунтованими, враховуючи, що на підготовку та складання позовної заяви адвокат витратив 7 годин, до того ж, з урахуванням подання позовної заяви через систему «Електронний суд» копії позовної заяви іншим учасникам справи відправляються автоматично і не потребують часу від відправника.

Також слід зазначити, що розгляд справи відбувався в суді першої інстанції в порядку письмового провадження.

Таким чином, присуджені судом першої до відшкодування 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат є не співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Принагідно колегія суддів акцентує, що питання розподілу судових витрат окрім іншого пов`язане також із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22 грудня 2018 року справа №826/856/18.

Оцінюючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд в постанові від 21.08.2020 по справі № 520/2915/19 зауважує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є не співмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналогічна правова позиція висловлена у додатковій постанові Верховного Суду від 05.09.2019 по справі № 826/841/17.

Відповідно частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, витрати на правову допомогу повинні бути фактичними, неминучими, а їх розмір обґрунтованим та мати розумну суму.

Щодо посилання апелянта на те, що стягнення витрат у заявленому розмірі становить надмірний тягар для відповідача, колегія суддів враховує та зазначає, що суд першої інстанції зазначене не взяв до уваги та не надав оцінку реальності часу наданих послуг, наслідком чого є зменшення розмір витрат на правову допомогу з 5 000 грн до 4 000 грн.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що рішення суду першої інстанції під час апеляційного перегляду змінене.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним додатковим рішенням.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції при розгляді заяви про стягнення з відповідача суми понесених позивачем судових витрат на правову допомогу, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, додаткове рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення суми, яка підлягає стягненню з Головного управління ДМС в Одеській області на користь позивача в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, з викладених вище мотивів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задовольнити частково.

Додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 420/16546/24 змінити в частині визначення суми, яка підлягає стягненню з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Викласти абзац другий додаткового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року в такій редакції:

«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (Код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі), 00 грн»

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення 05 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді О.О. Димерлій Г.В. Семенюк