Справа № 460/3309/24
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2025 року м. Рівне №460/3309/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач) про:

визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 04.01.1989 по 01.08.1989 та призначенні пенсії за віком, починаючи з 27.02.2024, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення;

визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 06.03.2024 № 09;

зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 04.01.1989 по 01.08.1989 згідно з записами в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 ;

зобов`язання відповідача призначити і виплачувати позивачу пенсію за віком, починаючи з 27.02.2024, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.

За змістом позовної заяви вимоги позивача ґрунтуються на тому, що в лютому 2024 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте, відповідач оскаржуваним рішенням від 06.03.2024 № 09 відмовив позивачу в призначенні пенсії у зв`язку з ненаданням документів достатніх для підтвердження факту проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993. Позивач не погоджується з таким рішенням пенсійного органу та зазначає, що факт його проживання в зоні гарантованого добровільного відселення протягом необхідного періоду стверджується довідкою Кононицької сільської ради від 19.07.2023 № 02-58/301 та рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 15.01.2024 у справі № 556/3012/23. Також відповідач не зарахував до страхового стажу позивача період трудової діяльності з 04.01.1989 по 01.08.1989 у зв`язку з тим, що відповідний запис у його трудовій книжці колгоспника не містить реквізитів наказу про прийняття на роботу. Такі дії пенсійного органу позивач вважає протиправними, оскільки обов`язок щодо організації ведення та заповнення трудових книжок покладається на роботодавця і найманий працівник не може нести негативні наслідки у разі неналежного виконання роботодавцем такого обов`язку. З огляду на вказане, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі.

15.04.2024 через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що позивач не набув права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Так, відповідач вказує, що надана позивачем довідка органу місцевого самоврядування не підтверджує факт його проживання на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років. Зокрема, відповідач звертає увагу на те, що у такій довідці не зазначено кінцеву дату періоду проживання в зоні радіоактивного забруднення, який розпочинається з 16.09.1989. Також до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зарахований період проходження позивачем військової служби з 15.11.1986 по 11.11.1988, а також період роботи на Заводі "Ситал" з 05.07.1990 по 18.05.1992, оскільки назване підприємство розташовувалося на території зони посиленого радіоекологічного контролю. Додатково відповідач наголошує, що Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, не передбачено можливість підтвердження періоду проживання в зоні радіоактивного забруднення на підставі судового рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, а тому підстави для врахування рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 15.01.2024 у справі № 556/3012/23 відсутні. Крім того, за поданими документами до страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно з записами трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 від 22.12.1984 з 04.01.1989- 01.08.1989, оскільки такі записи не містять відомостей про реквізити наказу про прийняття на роботу. Таким чином, відповідач стверджує, що у спірних правовідносинах він діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову повністю

ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Інших заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою суду від 01.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) має статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 01.03.1994.

05.08.2022 позивачу виповнилося 54 роки.

27.02.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Вказана заява отримана посадовою особою відповідача 27.02.2024 та зареєстрована за № 837.

06.03.2024 відповідачем прийнято рішення № 09, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" через відсутність необхідного періоду проживання (роботи) в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 - 4 роки. У спірному рішенні відповідачем зазначені наступні мотиви його прийняття: вік заявника на дату звернення 55 років 06 місяців 22 дні; страховий стаж особи 26 років 02 місяці 08 днів; до страхового стажу не зараховано період роботи з 04.01.1989-01.08.1989 згідно з записами трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 від 22.12.1984 - відсутній наказ та дата наказу на прийняття; період проживання (роботи) в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 03 роки 00 місяці 14 днів, що не дає право на зниження пенсійного віку на 5 років; згідно з довідкою від 19.07.2023 № 02-58/301, період з 16.09.1989 не зараховано до проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки відсутня інформація по який рік проживав заявник; рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 15.01.2024 у справі № 556/3012/23 встановлено факт проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, однак зобов`язання щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на органи Пенсійного фонду України не покладено.

Позивач, не погоджуючись з рішенням про відмову в призначенні пенсії, діями щодо неналежного обчислення його страхового стажу, а також вважаючи такі рішення та дії протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Суд зауважує, що з огляду на предмет спору та зміст спірних правовідносин, ключовим питанням у цій справі є визначення наявності у позивача права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З 01.04.1992 введено в дію в повному обсязі Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII). Згідно з Преамбулою, цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій; Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV). Згідно з Преамбулою, цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Водночас, Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно з частиною першою статті 55 Закону № 796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовою для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII є факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993.

Початкова величина зменшення пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.

Тотожна правова позиція щодо умов визначення наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно з абзацом 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII висловлена Верховним Судом у постанові від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22 (адміністративне провадження № К/990/634/24).

Також, суд звертає увагу на те, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов:

1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період;

2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.

Водночас, застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 років.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до наведених вище положень законодавства, підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29.01.2020 у справі № 572/245/17 (адміністративне провадження № К/9901/45843/18) та від 17.06.2020 у справі № 572/456/17 (адміністративне провадження № К/9901/22569/18, К/9901/22573/18).

Крім того, у постановах від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23 (провадження № К/990/40765/23), від 19.09.2024 у справі № 460/23707/22 (адміністративне провадження № К/990/11776/23), від 02.10.2024 у справі № 500/551/23 (адміністративне провадження № К/990/28639/23) Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Згідно з довідкою від 19.07.2023 № 02-58/301, виданою виконавчим комітетом Каноницької сільської ради Вараського району Рівненської області (Новаківський старостинський округ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) дійсно буз зареєстрований та проживав у селі Новаки Вараського (Володимирецького) району Рівненської області; з 27.06.1985 по 12.11.1986; з 28.11.1988 по 22.01.1989; з 16.09.1989 по який рік проживав і коли знову вибув дані відсутні; з 29.06.1990 по 20.08.1990; з 27.08.1991 по 17.08.1992

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 15.01.2024 у справі № 556/3012/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/116343219), яке набрало законної сили 15.02.2024, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ), проживав в селі Новаки Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, в період з 12.11.1986 по 28.11.1988, з 22.01.1989 по 29.06.1990, з 20.08.1990 по 27.08.1991, з 17.08.1992 по 01.01.1993.

В силу вимог частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані доводи відповідача щодо неможливості підтвердження обставин проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 судовим рішенням, якими установлено такий факт, з огляду на те, що основними засадами судочинства, згідно зі статтею 129 Конституції України, є обов`язковість судового рішення.

Більше того, на хибність твердження пенсійного органу про неможливість підтвердження факту проживання в зоні радіоактивного забруднення судовим рішенням про встановлення факту, що має юридичне значення, при вирішенні питання щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону № 796-XII вказував Верховний Суд у постанові від 31.01.2019 у справі № 555/874/17 (адміністративне провадження № К/9901/18402/18).

Село Новаки Вараського району Рівненської області відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.

Аналізуючи надані документи, суд вважає, що позивачем підтверджено період його проживання в зоні гарантованого добровільного відселення з 27.06.1985 по 01.01.1993

Таким чином, термін проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 06 років 08 місяців 06 дні, в т.ч. з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 - 00 років 03 місяць 05 днів. Отже, позивач має право на застосування початкової величини зменшення пенсійного віку на 3 роки.

Крім того, враховуючи, що загальний період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення становить 06 років 08 місяців 06 дні, то позивач також набув право на зниження пенсійного віку на 6 років.

Водночас, суд відхиляє як безпідставне твердження відповідача про відсутність підстав для зарахування до періоду проживання на території зони гарантованого добровільного відселення періоду проходження позивачем військової служби з 15.11.1986 по 11.11.1988 через неможливість підтвердження проходження служби на забрудненій території, оскільки обставини щодо фактичного місця проживання позивача у вказаний період встановленні рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 15.01.2024 у справі № 556/3012/23, яке набрало законної сили.

Щодо покликання відповідача на факт роботи позивача у період 05.07.1990 по 18.05.1992 на Заводі "Ситал" у селищі Володимирець Вараського району Рівненської області, який розташований на території зони посиленого радіоекологічного контролю, то суд враховує, що в у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 та довідці Публічного акціонерного товариства "Завод "Ситал"" від 01.09.2023 № 74 не міститься інформація щодо місця проживання позивача у вказаний період, а інформація, яка міститься в названих документах, не спростовує встановлені судом обставини щодо проживання позивачем у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993 (правова позиція з приводу того, що трудова книжка не є документом на підтвердження місця проживання особи висловлена Верховним Судом у постанові від 16.10.2024 у справі № 140/14380/23 (адміністративне провадження № К/990/17168/24)).

Одночасно суд зауважує, що обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах згідно зі статтею 55 Закону № 796-XII також є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Суд повторює, що згідно зі статтею 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

В силу вимог абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII позивач має право на зменшення на 6 років як пенсійного віку, так і страхового стажу.

Тобто, для призначення пенсії на пільгових умовах позивач повинен мати страховий стаж в розмірі 23 роки, оскільки пенсійного віку 54 роки позивач досягнув у 2022 році.

Згідно з оскаржуваним рішенням про відмову у призначенні пенсії від 06.03.2024 № 09, наданими позивачем документами підтверджено наявність у нього страхового стажу обсягом 26 роки 02 місяці 08 днів, що не заперечувалося відповідачем в ході розгляду справи.

Таким чином, суд констатує, що при зверненні із заявою про призначення пенсії від 27.02.2024 позивач досягнув віку 54 роки, підтвердив право на зниження пенсійного віку на 6 років на наявність страхового стажу понад 23 роки, а тому відповідач приймаючи рішення від 06.03.2024 № 09 діяв всупереч приписам Конституції України та Закону № 796-XII, чим порушив право позивача на соціальний захист у старості.

Відтак, вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення від 06.03.2024 № 09, а також зобов`язання призначити йому пенсію зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону № 796-XII, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно з частиною першою статті 45 Закону № 1058-ІV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсійного віку (54 роки) позивач досягнув ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із заявою про призначення пенсії, за наслідками розгляду якої відповідачем прийнято рішення від 06.03.2024 № 09, позивач звернувся 27.02.2024.

Враховуючи, що за призначенням пенсії позивач звернувся пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, тому пенсія має бути призначена йому саме з 27.02.2024.

Щодо позовних вимог в частині зарахування до страхового стажу позивача всього періоду роботи з 04.01.1989 по 0108.1989, то суд вказує на таке.

Як вказував суд вище по тексту рішення, приписи статті 26 Закону № 1058-IV пов`язують набуття особою права на призначення пенсії за віком з досягненням такою особою відповідного пенсійного віку та наявністю у неї необхідного страхового стажу.

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Також частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, суд констатує, що до страхового стажу зараховується період трудової діяльності особи, протягом якого вона підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

При цьому, оскільки спірний період трудової діяльності, який позивач просить зарахувати до страхового стажу набутий до набрання чинності Законом № 1058-IV, то такий має зараховуватись до страхового стажу в порядку та на умовах, визначених Законом № 1788-XII, що був чинним на той момент.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Також пунктом 2 Порядку № 637 встановлено, що у разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Аналіз вказаних вище норм права дає суду підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, є трудова книжка особи. При цьому, лише у разі відсутності в особи трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.

Зі змісту оскаржуваного рішення від 06.03.2024 № 09 слідує, що (дослівно): "за поданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 від 22.12.1984: з 04.01.1989 по 01.08.1989 відсутній наказ та дата наказу на прийняття".

Відповідно до записів №№ 3, 4 трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 (дата заповнення 22.12.1984), позивач у період з 04.01.1989 по 01.08.1989 працював на посаді водія у Кооперативі "Пламя".

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що записи у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 про період роботи з 04.01.1989 по 01.08.1989 містять недоліки.

Так, судом встановлено, що запис № 3 не містить реквізитів розпорядчого документа, на підставі якого виконано запис (не заповнена графа 4). Також, у записі № 4 не вказано прізвище та ініціали голови Кооперативу "Пламя", він не мітить підпису голови та засвідчений нечітким відтиском печатки підприємства.

Однак, з даного приводу суд зазначає, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії (відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16) та від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а).

Так, у період з 04.01.1989 по 01.08.1989 порядок ведення трудових книжок визначали Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена Постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162 (далі Інструкція № 162).

Пунктом 1.1 Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.2. Інструкції № 162 було передбачено, що заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності працівника пізніше тижневого терміну від часу прийому на роботу.

У трудову книжку вносяться, зокрема:

відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виробляються арабськими цифрами (число та місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

Згідно з пунктом 4.1. Інструкції № 162, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Також пунктом 1.4. Інструкції № 162 було передбачено, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 р. № 656 "Про трудові книжки робітників і службовців" (СП СРСР, 1973 № 21, ст. 115) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки робітників і службовців" (далі Постанова № 656), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців. Трудові книжки ведуться усім робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державного соціального страхування.

На осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться лише за місцем основної роботи.

Також, пункт 13 Постанови № 656 визначав, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, організації, засвідчуються підписом керівника підприємства, установи, організації або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою.

При цьому, пункт 18 Постанови № 656 встановлював, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберіганні та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відтак, за загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення такого працівника конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Саме такий правовий висновок був сформований Верховним Судом у постанові від 30.09.2021 у справі № 300/860/17, який в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає до застосування судом при вирішенні цієї справи.

Суд звертає увагу, що записи №№ 3, 4 у трудовій книжці колгоспника позивача, хоч і місять відомостей про розпорядчий документ, на підставі якого позивача прийнято на роботу, засвідчені нечітким відтиском печатки, не містять відомостей про прізвище, ініціали та підпису голови Кооперативу "Пламя", однак вони виконані акуратно (не містять виправлень) та основі їх можна чітко встановити межі відповідного періоду трудової діяльності позивача, посаду яку він займав та назву місця роботи (підприємства).

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про те, що період роботи позивача з у період з 04.01.1989 по 01.08.1989 на посаді водія у Кооперативі "Пламя" має бути зарахований до його стажу на підставі записів №№ 3, 4 у його трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 (дата заповнення 22.12.1984).

Отже, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача зарахувати до його страхового стажу період роботи з 04.01.1989 по 01.08.1989 також є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Частинами першою, другою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своєї бездіяльності та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а тому позовну заяву слід задовольнити повністю.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, за подання даного адміністративного позову позивачем сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн, а тому судові витрати останнього в частині сплаченого судового збору підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 04.01.1989 по 01.08.1989 та призначенні з 27.02.2024 пенсії за віком на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 06.03.2024 № 09.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 04.01.1989 по 01.08.1989 на підставі записів у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 (дата заповнення 22.12.1984).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити і виплачувати ОСОБА_1 з 27.02.2024 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області суму судового збору в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн, 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 03.02.2025.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028; код ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076).

Суддя Ольга ПОЛІЩУК