Справа № 340/5514/24
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 340/5514/24
(суддя Сагун А.В., м. Кропивницький)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства соціальної політики України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року у справі №340/5514/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 20 серпня 2024 року звернувся до суду з позовом до Міністерства соціальної політики України, згідно з яким просить:

- визнати протиправним рішення Міністерства соціальної політики України (вул. Еспланадна, 8/10. м. Київ, 01601, ), викладене у формі листа № 996/0/196 - 24 від 06.06.2024 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в оформленні довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби за прирівняною посадою до посади «перший заступник директора Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю - заступник Головного державного інспектора праці України»;

- зобов`язати Міністерство соціальної політики України (вул. Еспланадна, 8/10, м. Київ, 01601, ) оформити на надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби за прирівняною посадою до посади перший заступник директора Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю - заступник Головного державного інспектора праці України» для призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач протиправно відмови позивачу у видачі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ як особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправними дії Міністерства соціальної політики України, які полягають у відмові видати ОСОБА_1 довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Зобов`язав Міністерство соціальної політики України оформити та надати ОСОБА_1 довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби. У задоволенні іншої частини позову відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що період проходження позивачем військової служби у Збройних Силах з 12.05.1976 по 30.11.1997, зараховується до стажу державної служби, а тому дії відповідача щодо відмови в оформленні позивачу довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, є протиправними.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його в апеляційному порядку з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що вимоги позивача суперечать вимогам законодавства, оскільки відсутні підстави для зарахування до стажу державної служби періоду проходження позивачем військової служби у Збройних Силах з 12.05.1976 по 30.11.1997 року. Також, відповідач вказує на те, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що саме Мінсополітиики має бути уповноваженим органом для видачі довідки, оскільки такий висновок суперечить вимогам пункту 3 Порядку видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких особи працювали, а також перейменування (відсутності) їхніх посад, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 10.05.2017 № 750 (зі змінами).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, як отримувач пенсії.

Позивачу з 01.12.1997 року призначено пенсію за вислугу років по лінії Міністерства оборони України відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 23.05.2017 року позивач переведений на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як зазначено у позовній заяві у травні 2024 року позивач подав Міністерству соціальної політики України заяву про видачу довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, як особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, за останнім місцем роботи.

Відповідачем листом № 996/0/196-24 від 06.06.2024 (а.с.9) ОСОБА_1 повідомлено, що до стажу державної служби, який дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, зараховуються, зокрема, періоди роботи в органах і на посадах, та інші періоди, передбачені Постановою № 283, у тому числі періоди проходження військової служби. До 10-ти річного і 20-ти річного стажу, який дає право на призначення пенсії державного службовця, зараховуються тільки періоди роботи на посадах, віднесених до категорій державних службовців, перелічених у статті 25 Закону № 3723, та на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідних категорій посад державних службовців (а.с.47).

Правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у видачі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначаються Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон від 10.12.2015 №889-VIII).

Відповідно до п. 2 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону від 10.12.2015 №889-VIII, з набранням чинності вказаного закону втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до п. 10 - 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 10.12.2015 №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону від 16.12.1993 №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону від №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону від 16.12.1993 №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

З аналізу зазначених норм вбачається, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, але у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 по справі № 822/524/18 та постановах Верховного Суду від 15.12.2020 по справі № 560/2398/19, від 01.12.2020 по справі № 466/6057/17.

Відмовляючи у видачі довідки, відповідач вказав на відсутність у позивача станом на 01.05.2016 необхідного стажу державної служби.

У трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 10.11.1975 ( а.с.10-18) наявні наступні записи про періоди роботи, які зараховуються до стажу державної служби:

- запис № 7 (стор. 4-5) 12.05.1976 30.11.1997 Служба в Збройних Силах України (21 рік 6 місяців 18 днів);

- запис № 10 (стор. 6-7) 07.06.1999 - призначений на посаду заступника завідуючого відділом субсидій Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області, як такий, що пройшов конкурсний відбір.

Прийнята присяга державного службовця (розпорядження № 40- к від 07.06.1999 року);

- запис № 11 (стор. 8-9) 16.07.1999 - присвоєно 13 ранг державного службовця згідно ст. 17 Закону України «Про державну службу» (наказ № 07-3 від 16.07.1999 року);

- запис № 12 (стор.8-9) 27.03.2000 - прийнятий заступником завідуючого відділом субсидій управління праці та соціального захисту населення по переводу з райдержадміністрації (наказ № 7-3 від 27.03.2000 року);

- запис № 13 (стор. 8-9) 01.12.2000 - вважати заступником начальника відділу субсидій (наказ № 27-385 від 04.12.2000 року);

- запис № 14 (стор. 8-9) 02.04.2001 звільнений по переведенню у відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Черкаському районі згідно ст. 36 п. 5 КЗпП України (наказ № 4-2 § 1 від 02.04.2001 року);

- запис № 15 (стор. 10-11) 02.04.2001 призначений по переведенню із правління праці та соціального захисту Черкаської РДА на посаду начальника виконавчої дирекції Фонду у Черкаському районі згідно ст. 36 п. 5 КЗпП України (наказ № УФСНВ № 14-к від 02.04.2001 року);

- запис № 16 (стор. 12-13) 01.06.2001 - начальник ВВДФ у Черкаському районі (наказ УФСНВ № 78 к від 11.06.2001 року);

- запис № 17 (стор. 12-13) 20.09.2002 в.о. заступника начальника Управління ВД ФСНВ у Черкаській області (наказ № 127 -к від 24.09.2002 року);

- запис № 18 (стор. 12-13) 30.09.2002 заступник начальника Управління ВД ФСНВ у Черкаській області (наказ № 128-к від 30.09.2002 року);

- запис № 19 (стор. 12-13) 22.04.2005 звільнений по переведенню в Територіальну державну інспекцію праці у Кіровоградській області Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю Міністерства праці та соціальної політики України згідно ст. 36 п. 5 КЗпП України (наказ № 72 від 22.04.2005 року);

- запис № 20 (стор. 14-15) 23.04.2005 призначений на посаду першого заступника ТДІП заступника Головного державного інспектора праці у Кіровоградській області (наказ № 27-к від 25.04.2005 року);

- присвоєно 11 ранг державного службовця (стор 16-17);

- запис № 21 (стор. 16-17) 23.01.2007 призначений на посаду начальника територіальної державної інспекції праці Головним державним інспектором праці Кіровоградської області (наказ № 27-к від 23.01.2007 року);

- запис № 22 (стор. 16-17) 23.01.2007 присвоєно 9 ранг державного службовця (наказ № 04 від 24.01.2007 року);

- запис № 23 (стор 42-43) 30.01.2009 звільнений в порядку переведення до центрального апарату Державного департаменту нагляду за додержання законодавства про працю відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України (наказ № 2-к від 30.01.2009 року);

- запис № 24 (стор. 44-45) 02.02.2009 відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 28 січня 2009 року № 69-р призначений на посаду першого заступника директора Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю заступника Головного державного інспектора праці України (наказ № 04-к від 02.02.2009 року);

- присвоєно 7 ранг державного службовця;

- запис № 25 (стор. 44-45) 02.2011 присвоєно 6 ранг державного службовця (наказ № 10-к від 14.02.2011 року);

- запис № 26 (стор. 46-47) 16.02.2011 відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.02.2011 року № 103-р та наказу Мінпраці від 15.02.2011 № 77 к звільнений з посади за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (наказ № 12-к від 16.02.2011 року).

Відповідно до п. 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, який діяв до 2016 року, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом від 10.12.2015 №889-VIII обчислюється відповідно до п. 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу не зараховано до стажу державної служби період проходження ним військової служби у Збройних Силах з 12.05.1976 по 30.11.1997.

До 2016 року діяв Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283) (постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229), яким визначалися посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Так, у відповідності до п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі Порядок №229), стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII.

Приписами п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством.

Тобто, обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 (до набрання чинності Законом України № 889-VIII) здійснюється згідно з Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі Порядок №283), який слід застосовувати у цьому спорі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі №735/939/17.

Відповідно до п.1 Порядку №283, цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно із п.3 Порядку №283 до стажу державної служби включається час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погодужується з висновком суду першої інстанції про те, що період проходження позивачем військової служби у Збройних Силах з 12.05.1976 по 30.11.1997, зараховується до стажу державної служби, а відтак дії відповідача щодо відмови в оформленні позивачу довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, є протиправним, оскільки відповідач при його прийнятті не врахував наведені вище норми матеріального права та не зарахував спірний період роботи позивача до стажу державної служби, що дає право на пенсію державного службовця.

Щодо доводів скаржника про те, що Мінсополітиики у спірних відносинах не є уповноваженим органом для видачі довідки, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Пунктом 3 Порядку видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких особи працювали, а також перейменування (відсутності) їхніх посад, затвердженого наказомМіністерства соціальної політики України від 10.05.2017 № 750 передбачено, що у разі ліквідації державного органу без правонаступника або якщо останнє місце роботи особи на посаді державної служби було в органі, який на час призначення особі пенсії відсутній чи у якому на час призначення пенсії перейменовані (відсутні) посади, у тому числі відсутні відповідні посади державної служби, довідки для призначення пенсії видають: Міністерство соціальної політики України - особам, у яких останнє місце роботи на посаді державної служби було в державних органах, юрисдикція яких поширювалася на всю територію України (крім Національного банку України); Національний банк України - особам, у яких останнє місце роботи на посаді державної служби було в установах, філіях та представництвах Національного банку України; структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчі органи міських, районних у містах (у разі утворення) рад - особам, у яких останнє місце роботи на посаді державної служби було у відповідних державних органах, юрисдикція яких поширювалася на територію однієї або кількох областей, м. Києва або м. Севастополя, одного або кількох районів, міст обласного значення, та органах місцевого самоврядування.

Як вбачається з записів трудової книжки позивача:

- запис № 24 (стор. 44-45) 02.02.2009 відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 28 січня 2009 року № 69-р призначений на посаду першого заступника директора Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю заступника Головного державного інспектора праці України (наказ № 04-к від 02.02.2009 року);

- запис № 26 (стор. 46-47) 16.02.2011 відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.02.2011 року № 103-р та наказу Мінпраці від 15.02.2011 № 77 к звільнений з посади за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (наказ № 12-к від 16.02.2011 року).

Тобто, останнім місцем роботи позивача є Державний департамент нагляду за додержанням законодавства про працю.

Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 386/2011 затверджено Положення про Державну інспекцію України з питань праці (додається), згідно з пунктом 2 якого установлено, що Державна інспекція України з питань праці є правонаступником прав та обов`язків Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю - урядового органу, що діяв у системі Міністерства праці та соціальної політики України.

10 вересня 2014 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», якою утворено Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з питань праці та Державну службу гірничого нагляду та промислової безпеки і поклавши на Службу, що утворюється, функції з реалізації державної політики, які виконували органи, що припиняються (крім функцій з реалізації державної політики у сфері охорони надр), а також функції з реалізації державної політики у сфері гігієни праці та функції із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників.

В подальшому, Указом Президента України від 20.06.2019 року №419/2019 «Про визнання такими, що втратив чинність, деяких Указ Президента України» визнано таким, що втратив чинність Указ Президента України від 6 квітня 2011 року № 386 «Про Положення про Державну інспекцію України з питань праці».

З викладених обставин вбачається, що станом на час звернення позивача до Міністерства соціальної політики України з заявою про видачу довідки для призначення пенсії Державна інспекція України з питань праці не є правонаступником прав та обов`язків Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю, а тому враховуючи те, що орган в якому позивач працював ввідсутній, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме на Міністерство соціальної політики України покладено обов`язок щодо видачі позивачу довідки.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідач відмовляючи позивачу у видачі довідки в у своєму листі від 06.06.2024 року (а.с.47) не вказував в якості підстави для відмови у її видачі на те, що Міністерство соціальної політики України не має повноважень на її видачу.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства соціальної політики України залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року у справі №340/5514/24 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 04 лютого 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов