Справа № 460/14381/24
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2025 року м. Рівне №460/14381/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просив суд:

визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану ОСОБА_1 ;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до поданого ним рапорта.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що позивач звернувся з рапортом до відповідача, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Даний рапорт обґрунтовано тим, що він є єдиною особою, яка може здійснювати догляд за його батьком, який є інвалідом другої групи довічно та потребує стороннього догляду. До рапорту позивач долучив усі докази, що підтверджують факт існування обставин, що дають йому право на звільнення з військової служби. За результатами розгляду рапорту, не було прийнято позитивного рішення, оскільки до рапорту не додано документів, що підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення особи, яка є особою з інвалідністю та потребує постійного догляду.

Ухвалою суду від 16.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На адресу суду відзив на позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 не надходив.

Відтак у відповідності до вимог ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Позивачем було подано відповідь на відзив, у якій більш детально конкретизовано доводи та обґрунтування, зазначені у позовній заяві.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 призваний на військову службу до лав Збройних Сил України та на даний час проходить військову службу в ВЧ НОМЕР_1 .

16.07.2024 позивач звернувся з рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своїм батьком ОСОБА_2 , який є інвалідом другої групи довічно та потребує стороннього догляду.

До рапорту позивач додав такі документи: нотаріально засвідчена копія паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 ; нотаріально засвідчена копія РНОКПП ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчена копія паспорта ОСОБА_2 серія НОМЕР_3 ; нотаріально засвідчена копія РНОКПП ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 ; витяг з реєстру теритрріальної громади про місце реєстрації ОСОБА_1 ; витяг з реєстру теритрріальної громади про місце реєстрації ОСОБА_2 ; витяг про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №03-13-3539 від 14.08.2024; нотаріально засвідчена копія довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ №282885; нотаріально засвідчена копія висновку ЛКК №266 від 17.05.2024; нотаріально засвідчена копія висновку ЛКК №122 від 25.06.2024; нотаріально засвідчена копія довідки №06-35/1677 від 05.08.2024; нотаріально засвідчена копія листа-відповіді №1734-02/17 від 05.08.2024; нотаріально засвідчена копія акту обстеження №353 від 04.07.2024; нотаріально засвідчена копія листа-відповіді №814/1401-3415-04-05 від 02.07.2024; нотаріально засвідчена заява №2452 №03.07.2024; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 ; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про смерть матері ОСОБА_2 - ОСОБА_3 серії НОМЕР_6 ; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження доньки ОСОБА_2 - ОСОБА_4 серія НОМЕР_7 ; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про смерть донька ОСОБА_2 - ОСОБА_4 серії НОМЕР_8 ; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_2 . НОМЕР_9 ; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про смерть дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_5 серії НОМЕР_10 від 18.03.2024; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження брата ОСОБА_2 - ОСОБА_6 серія НОМЕР_11 ; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про смерть брата ОСОБА_2 - ОСОБА_6 серії НОМЕР_12 ; нотаріально засвідчена копія витягу з державного реєстру актів цивільного стяану про народження брата ОСОБА_2 - ОСОБА_7 №6 від 13.07.2024; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про смерть брата ОСОБА_2 - ОСОБА_7 серії НОМЕР_13 .

Листом від 01.09.2024 №2162 Військова частина НОМЕР_1 повідомила про відсутність підстав для звільнення з військової служби у ЗСУ, оскільки до рапорту не додано документів, що підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості особи, яка є особою з інвалідністю та потребує стороннього догляду.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 р. №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогоднішній день.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-XII (далі - Закон №2232-XII; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

За змістом частин першої та третьої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-XII).

Підстави звільнення з військової служби передбачено статтею 26 Закону № 2232-XII.

За змістом підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII (у відповідній редакції) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;

Частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджено Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 р.

Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 р. № 170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 р. за № 438/16454, затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013 р. та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років) (пункт 5 Додатку 19 до Інструкції).

Суд відзначає, що спір у цій справі виник у зв`язку з відмовою відповідача у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII.

Підставою для такої відмови стало те, що до рапорту не додано документів, що підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості особи, яка є особою з інвалідністю та потребує стороннього догляду.

Зокрема, пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I чи II групи, за умови що така особа є членом сім`ї військовослужбовця першого ступеня споріднення та відсутності інших членів сім`ї, які здійснюють постійний догляд.

Відповідно до абз. 4 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, постійного догляду повинна потребувати: хвора дружина (чоловіком) або хвора дитина або хворі батьки військовослужбовця або хворі батьки дружини (чоловіка) військовослужбовця, (тобто, одна з осіб, які відносяться до першої черги родинних зв`язків).

Згідно З п.233 Положення №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Здійснивши системний аналіз як зазначених вище норм чинного законодавства, так і доводів сторін, суд зазначає наступне.

Що стосується доводів сторони відповідача про необхідність доведення відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за хворим батьком позивача, суд зауважує, що позивачем до рапорту про звільнення було надано командуванню Військової частини НОМЕР_1 передбачену абз. 4 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №282885 від 16.05.2024, в якій зазначено, що ОСОБА_2 (батько позивача) є пенсіонером, група інвалідності ІІ з 16.05.2024 безстроково, потребує постійної сторонньої допомоги.

Факт родинних відносин між позивачем та ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 06.03.1978.

Із Витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №03-13-3539 від 14.08.2024 вбачається, що ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_2 (батько позивача) зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Інші зареєстровані особи за вказаною адресою відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи матір та батько ОСОБА_2 (батька позивача) - ОСОБА_3 та ОСОБА_8 померли, що пітдверджується свідоцтвами про смерть серії НОМЕР_6 та серії НОМЕР_14 виданих Стрільською сільською радою Сарненського району Рівненської області.

Також позивачем до рапорту були долучені нотаріально засвідчені копії свідоцтва про смерть доньки ОСОБА_2 (батька позивача) - ОСОБА_4 (сестри позивача) серії НОМЕР_8 видане Кам`яне-Случанською сільською радою Сарненського району Рівненської області від 11.10.2011, свідоцтво про смерть дружини ОСОБА_2 (батька позивача) - ОСОБА_5 (матір позивача) серії НОМЕР_10 від 18.03.2024 видане Кам`яне-Случанською сільською радою Сарненського району Рівненської області від 18.03.2024; свідоцтво про смерть брата ОСОБА_2 (батька позивача) - ОСОБА_6 серії НОМЕР_12 видане Сарненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області від 12.07.2024; свідоцтво про смерть брата ОСОБА_2 (батька позивача) - ОСОБА_7 серії НОМЕР_13 видане Стрільською сільською радою Сарненського району Рівненської області від 23.04.2006.

Будь-які інші відомості про наявність у ОСОБА_2 (батька позивача) інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення відсутні.

Суд зауважує, що на час існування відповідних правовідносин, на законодавчому рівні не було встановлено будь-якого переліку документів, які б підтверджували відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості особи, яка є особою з інвалідністю та потребує стороннього догляду.

Таким чином, враховуючи довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №282885 від 16.05.2024 та беручи до уваги відсутність інших осіб, окрім позивача - ОСОБА_1 , які можуть доглядати за ОСОБА_2 , суд вважає, що у ОСОБА_1 наявні всі підстави для звільнення з військової служби на підставі абз. 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своїм хворим батьком.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у його звільненні з військової служби на підставі абз. 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За наведеного, підлягає до задоволення позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову у звільненні з військової служби та про зобов`язання звільнити з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своїм батьком - ОСОБА_2 , який потребує постійного стороннього догляду, як особа з інвалідністю II групи.

Згідно з частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Правова позиція Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 04 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19 та від 13 жовтня 2022 року у справі №380/13558/21.

Також суд ураховує правову позицію, що міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі №806/965/17 та від 27 вересня 2021 року у справі №380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду. Таким чином, у випадку коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення, та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

В межах даної справи судом встановлено, що позивач звернувся до командира відповідача з рапортом, у якому просив про звільнення з військової служби в запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, що є особою з інвалідністю II групи, що підтверджено відповідним медичним висновком ЛКК. До рапорту позивач додав усі документи, які підтверджують вказані обставини. Відповідач повідомив позивачу про те, що його рапорт розглянутий та відсутні правові підстави для його звільнення з військової служби в запас за сімейними обставинами, з урахуванням наданих підтверджуючих документів. Отже, рапорт був розглянутий відповідачем з урахуванням долучених позивачем документів і в його задоволенні відмовлено.

Незаконність цієї відмови доведена перед судом.

Зважаючи на це та враховуючи, що норма підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (у відповідній редакції) містить імперативний припис, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, через такі сімейні обставини або поважні причини, як необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, - звільняються з військової служби під час воєнного стану, тобто відсутня дискреція щодо прийняття рішення, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є ефективним і відповідає завданню адміністративного судочинства.

Аналогічні правові висновки з даного питання наведено Верховним Судом у постановах від 24 квітня 2024 року у справі № 140/12873/23, від 30 червня 2024 року у справі №140/8768/23 та від 06 червня 2024 року у справі №140/25460/23.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн, суд зазначає наступне.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 КАС України).

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

При цьому, статтею 134 КАС України передбачає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2).

Відповідно до ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч.3 та ч.4 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У позовній заяві позивач заявив про стягнення на його користь судових витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 15 000 грн.

На обґрунтування вказаних витрат позивач додав до матеріалів позову копію договору про надання професійної правничої допомоги від 13.11.2024, копію рахунок фактури №22/11/24 від 22.11.2024.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", "East/West Alliance Limited" проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи встановлені обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, суд вважає заявлений представником позивача до відшкодування розмір правової допомоги за складання та подання позову явно завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Зважаючи на те, що розгляд даної справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження та фактичний обсяг виконаної роботи, на переконання суду, розумно обґрунтованими є заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 у розмірі 5000,00 грн, а їх стягнення у такому розмірі не становитиме надмірний тягар для державної установи.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану ОСОБА_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Військової частини НОМЕР_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 04 лютого 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_15 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_16 )

Суддя С.А. Борискін