Справа № 640/10061/22
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 року № 640/10061/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду, Вищого господарського суду України, в особі ліквідаційної комісії ВГСУ, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Верховного Суду, Вищого господарського суду України, в особі ліквідаційної комісії ВГСУ, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить суд:

-визнати протиправними дії Верховного суду, які полягають у відмові у видачі довідки про суддівську винагороду для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а також зобов?язати Верховний суд видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду працюючого судді Касаційного господарського суду у складі Верховного суду, яка враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, станом на 01.01.2022 року, виходячи із базового посадового окладу 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року з застосуванням коефіцієнту 1,25 та належних надбавок станом на 01.01.2022 року;

???-визнати протиправними дії Вищого господарського суду України, в особі ліквідаційної комісії Вищого господарського суду України які полягають у відмові у видачі довідки про суддівську винагороду для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов?язати Вищий господарський суд України, в особі ліквідаційної комісії Вищого господарського суду України видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду працюючого судді Касаційного господарського суду у складі Верховного суду, яка враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, станом на 01.01.2022 року, виходячи із базового посадового окладу 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року з застосуванням коефіцієнту 1,25 та належних надбавок станом на 01.01.2022 року;

???-зобов?язати Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - ОСОБА_1 , виходячи з базового окладу судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з застосуванням коефіцієнту 1,25 та належних надбавок, станом на 01.01.2022 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачам подати відзив на позовну заяву.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.

Вказані матеріали адміністративного позову отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Лиска І.Г.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду прийнято адміністративну справу до провадження та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачам подати відзив на позовну заяву.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у наданні довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі, визначеному Законом України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VIII, виходячи з розміру суддівської винагороди працюючого судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року в справі № 2-р/2020 визнано неконституційним пункт 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів №1402-VIII від 02 червня 2016 року, який передбачав різні підходи до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів. На думку позивача, він має право на отримання довічного грошового утримання відповідно до зазначеного закону.

Відповідачами подано відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнано. Зазначено про відсутність у позивача права на отримання оновленої довідки про суддівську винагороду, виходячи із розміру суддівської винагороди судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

У відповіді на відзив Позивач підтримав усі свої позовні вимоги.

Вищим Господарським судом подано заперечення проти відповіді на відзив на позовну заяву в якому зазначено, що доводи позивача про протиправність дій Вищого господарського суду України є необґрунтованими та не узгоджується з вимогами чинного законодавства, відсутні правові підстави та повноваження на видання ОСОБА_1 довідки про суддівську винагороду працюючого судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 виданий Дарницьким РУ ГУ МВС в м. Києві.

Позивач з 01.09.1992 року по 18.09.2017 року працював на посадах: судді Арбітражного (Господарського) суду міста Києва, судді Київського апеляційного господарського суду та судді Вищого господарського суду України.

02.08.2011 року позивач був зарахований на посаду судді Вищого господарського суду України на підставі постанови Верховної Ради України від 07.07.2011 року №3615-VI «Про обрання суддів».

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 12.09.2017 року та наказу голови Вищого господарського суду України від 14.09.2017 року Позивача було звільнено з посади судді ВГСУ 18.09.2017 року у зв?язку з поданням заяви про відставку.

Суддівський стаж складає більш 25 років, що підтверджується трудовою книжкою.

3 вересня 2017 року Позивач перебуває на обліку у Головному пенсійному управлінні в місті Києві та отримує довічне грошове утримання, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статує суддів» №1402-VIII, в редакції від 02.06.2016 року.

Щомісячне довічне грошове утримання було нараховано у відповідності до частини 2 пункту 25 Перехідних положень Закону, який (пункт 25) було визнано таким, що не відповідає Конституції України, згідно з рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18.01.2020 року.

У травні 2022 року адвокат Беніцька В.І., представляючи інтереси ОСОБА_1 , звернулась до Верховного Суду із заявою про направлення на адресу позивача та адресу Головного пенсійного управління в місті Києві довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з базового окладу судді Верховного Суду із застосуванням коефіцієнту 1,25 та належних надбавок станом на 01.01.2022 року.

У відповідь на адвокатський запит надійшов лист Фінансово-економічного управління Верховного суду від 31.05.2022 вих 036/0/20-22, яким відмовлено у наданні необхідної інформації.

Від ліквідаційної комісії Вищого господарського суду України надійшла відмова про надання відповідних довідок.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Реалізація зазначеної конституційної гарантії є необхідною передумовою забезпечення дії принципу верховенства права, захисту прав і свобод людини та громадянина, утвердження і забезпечення яких є головним обов`язком держави, в особі державних органів (статті 3, 8, 55 Конституції України).

Згідно з абзацом п`ятим пункту 2.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

Відповідно до абзацу четвертого підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013 у справі № 1-1/2013 відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

Щодо протиправності відмови Вищого господарського суду України у видачі позивачу, як судді у відставці, довідки про розмір суддівської винагороди працюючого судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, станом на 01.01.2022, визначеного на підставі частин третьої, четвертої статті 135 Закону № 1402-VIII.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон №1402-VIII.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно з частиною першою статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 135 Закону № 1402-VIII встановлено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб (пункт 3 частини четвертої статті 135 Закону № 1402-VIII).

Частинами п`ятою-восьмою статті 135 Закону № 1402-VIII встановлено умови виплати та розмір щомісячних доплат суддям, розмір яких встановлюється у процентному відношенні до посадового окладу.

Пунктом 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У пункті 16 рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання. Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

У зв`язку із наведеним Конституційний Суд України дійшов висновку, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Таким чином Конституційний Суд України у рішенні від 18.02.2020 № 2-р/2020 вказав на те, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Отже з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці і жоден інший закон не регулює дане питання, в тому числі й Закон № 2453-VI.

Погоджуючись із позицією позивача щодо необхідності визначення у спірних правовідносинах суддівської винагороди виходячи з розміру посадового окладу судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, суд виходить з наступного.

До набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та Закону № 1402-VIII систему судів загальної юрисдикції складали:

1) місцеві суди;

2) апеляційні суди;

3) вищі спеціалізовані суди;

4) Верховний Суд України (частина друга статті 17 Закону № 2453-VI).

Згідно із частиною другою статті 31 Закону № 2453-VI вищими спеціалізованими судами були: Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України.

Разом з цим, для створення більш ефективної моделі системи судоустрою, приведення її у відповідність із конституційними змінами, Верховною Радою України був прийнятий Закон № 1402-VIII, згідно із частиною третьою статті 17 якого, систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд. Для розгляду окремих категорій справ відповідно до цього Закону в системі судоустрою діють вищі спеціалізовані суди.

Причому, принципи його побудови (територіальності, спеціалізації та інстанційності) залишились незмінними.

Отже, як Законом № 2453-VI, так і Законом № 1402-VIII в системі судоустрою передбачені вищі спеціалізовані суди, базисом для утворення яких є принцип спеціалізації, сутність якого полягає в утворенні в системі судоустрою підсистем судових органів, уповноважених вирішувати справи певних категорій.

Враховуючи викладене, а також положення частини першої статті 126 Конституції України, згідно з якою незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України, суддівська винагорода для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці для перерахунку пенсії позивача, за чинного законодавчого регулювання, повинна, за аналогією, визначатись з урахуванням базового розміру посадового окладу судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, визначеного пунктом 2 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII.

Суд також враховує, що 27.09.2023, після відкриття провадження у справі, набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 щодо забезпечення безперервності здійснення правосуддя найвищим судом у системі судоустрою України» від 21.11.2023 № 3481-IX (далі Закон № 3481-IX), яким розділ ХІІ Закону № 1402-VIII доповнено, серед іншого, наступними положеннями:

«Судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, Вищого адміністративного суду України, яким призначено розмір щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», мають право на здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у порядку та розмірі, визначених частиною третьою статті 142 цього Закону, виходячи з розміру суддівської винагороди, що обчислюється з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду» (абзац другий пункту 14-4 розділу ХІІ Закону № 1402-VIII).

За вказаних обставин та наведеного правового регулювання відмова Вищого господарського суду України у видачі позивачу довідки про суддівську винагороду працюючого судді Касаційного господарського суду у складі Верховного суду, яка враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, станом на 01.01.2022 року визначеного на підставі частин третьої, четвертої статті 135 Закону № 1402-VIII є протиправною.

Зазначена позиція відповідає позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 04.07.2023 у справі № 640/1064/21 та яка була у подальшому підтримана Верховним Судом у постанові від 27.09.2023 у справі № 640/10671/22.

Щодо органу, який уповноважений на видачу позивачеві довідки про суддівську винагороду для перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

27.09.2023, після відкриття провадження у справі, набрав чинності Закон № 3481-IX), яким розділ ХІІ Закону № 1402-VIII доповнено, серед іншого, пунктом 14-4.

Згідно з абзацом третім пункту 14-4 розділу ХІІ Закону № 1402-VIII особові справи суддів, зазначених у цьому пункті, підлягають зберіганню у Верховному Суді, на який покладається видача документів для призначення/перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

За вказаних обставин та наведеного правового регулювання органом, уповноваженим на видачу позивачу довідки про суддівську винагороду для перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2022, розмір якої розрахований виходячи з посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду, визначеного на підставі частин третьої, четвертої статті 135 Закону № 1402-VIII з урахуванням коефіцієнтів та доплат, визначених статтею 135 Закону № 1402-VIII, є Верховний Суд.

З огляду на вищевикладене, з метою захисту порушеного права позивача ефективним та належним, за встановлених судами обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як визнання протиправною відмови Вищого господарського суду України у видачі позивачу довідки про суддівську винагороду працюючого судді Касаційного господарського суду у складі Верховного суду, яка враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, станом на 01.01.2022 року, виходячи із базового посадового окладу 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року з застосуванням коефіцієнту 1,25 та належних надбавок станом на 01.01.2022 року та зобов`язання Верховного Суду видати позивачу довідку про суддівську винагороду працюючого судді Касаційного господарського суду у складі Верховного суду, яка враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, станом на 01.01.2022 року, виходячи із базового посадового окладу 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року з застосуванням коефіцієнту 1,25 та належних надбавок станом на 01.01.2022 року, визначеними в статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання ВГСУ видати позивачу довідку про суддівську винагороду працюючого судді Касаційного господарського суду у складі Верховного суду, яка враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, станом на 01.01.2022 року, а також в частині зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві перерахувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки, яка буде видана за результатами розгляду даної справи, то суд критично ставиться до наведених вимог з огляду на їх безпідставність, адже суду не надано доказів того, що між сторонами наразі виник публічно-правовий спір щодо складових частин, виданої Верховним Судом на ім`я позивача довідки про довічне грошове утримання судді у відставці станом на січень 2022р., а також щодо відмови ГУ ПФУ в м. Києві перерахувати утримання позивачки на підставі оновленої довідки, який би вимагав судового вирішення у цій справі, позаяк відповідної довідки ще не видано, у зв`язку із чим наведені правовідносини є такими, що не настали, тобто носять майбутній характер. Тому у задоволенні позовних вимог у цій частині суд відмовляє, позаяк вони є передчасними.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4962,00 грн.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору підлягають стягненню у розмірі 2481,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Вищого господарського суду України, адже саме відмову цього відповідача визнано протиправною. Протиправність дій/рішення/бездіяльності відповідачів - ГУ ПФУ в м. Києві, ВС - не встановлено.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Вищого господарського суду України, в особі ліквідаційної комісії Вищого господарського суду України, які полягають у відмові у видачі довідки про суддівську винагороду для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов?язати Верховний суд видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду працюючого судді Касаційного господарського суду у складі Верховного суду, яка враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, станом на 01.01.2022 року, виходячи із базового посадового окладу 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року з застосуванням коефіцієнту 1,25 та належних надбавок станом на 01.01.2022 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вищого господарського суду України на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із сплатою судового збору в сумі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.