Справа № 380/21435/24
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 380/21435/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Кондратюк Ю.С.

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

04 лютого 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Мацького Є.М. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бердоус Ю. М.,

представника позивача: Реймера В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Гузової Анжели Анатоліївни на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі заступника голови Восьмого апеляційного адміністративного суду судді Носа Степана Петровича про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі заступника голови Восьмого апеляційного адміністративного суду судді Носа Степана Петровича, в якому просив:

- визнати дії заступника голови Восьмого апеляційного адміністративного суду судді Степана Петровича Носа при розгляді справи №380/11533/24 щодо позбавлення Позивача права на отримання юридичної допомоги незаконними та порушенням ст.ст. 21, 22, 55, 59, 64 Конституції України;

- визнати дії заступника голови Восьмого апеляційного адміністративного суду судді Степана Петровича Носа при розгляді справи №380/11533/24 порушенням Бангалорських принципів поведінки суддів;

- визнати дії заступника голови Восьмого апеляційного адміністративного суду судді Степана Петровича Носа при розгляді справи №380/11533/24 порушенням Кодексу суддівської етики;

- визнати дії заступника голови Восьмого апеляційного адміністративного суду судді Степана Петровича Носа при розгляді справи №380/11533/24 порушенням присяги судді.

Відповідно до ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у відкритті провадження в адміністративній справі відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його обґрунтованими, виходячи з наступного.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Поняття «позов, який не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» необхідно тлумачити більш широко: вказане поняття стосується як позову, який не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства, так і тих позовів, які не підлягають судовому розгляду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Із змісту позовної заяви вбачається, що підставою для звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду із цим позовом до Держави Україна в особі заступника голови Восьмого апеляційного адміністративного суду судді Носа Степана Петровича слугувало те, що:

«Під час розгляду справи №380/11533/24 колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду відмовила у задоволенні клопотання про відвід суддів С. Носа, Р. Кухтея. Суддею Носом С.П. при розгляді справи №380/11533/24 проігноровано Бангалорські принципи поведінки суддів. Конституційні права Позивача у справі №380/11533/24 людини з особливими потребами В.Новицького звужені, зокрема, право на професійну правничу допомогу. Через умисні перешкоди у доступі до правосуддя, штучно створені колегією суддів, в т.ч. суддею Носом С.П., було порушено ст. 6 Право на справедливий суд, ст.13 Право на ефективний засіб правового захисту Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 21,22, 55, 59, 64 Конституції України. Справа №380/11533/24 відповідно до діючого законодавства повинна бути розглянута у порядку загального провадження з повідомленням та викликом сторін, а не таємно, і у порядку письмового провадження. ОСОБА_1 повторно була направлена заява про відвід колегії суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду з інших підстав, а саме факту того, що справа №380/11533/24 відповідно до діючого законодавства не може розглядатися у порядку письмового провадження без повідомлення і виклику сторін, проте таку заяву визнано необґрунтованою. Відмова від участі у справі №380/11533/24 позивача, його представників є порушенням ст.59 Конституції України, а незаконний розгляд справи у порядку письмового провадження позбавляє В. Новицького, людину з особливими потребами, оскарження замовного судового рішення у касаційному порядку».

Відповідно до вимог статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви, у тому числі з`ясовує, чи:

- відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. ст. 160, 161, 172 цього Кодексу;

- позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

- немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Проте, підстави та обґрунтування позовних вимог, містять ознаки непідвідомчості спору адміністративному суду.

За змістом пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Нормами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України передбачає, що ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відтак, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач уважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їхньої реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 6 "Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів" судам роз`яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Відтак, зазначений позивачем у позовній заяві відповідач - суддя Восьмого апеляційного адміністративного суду Нос Степан Петрович, не є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

За змістом частин першої та третьої статті 6 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

У Рішенні від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 Конституційний Суд України роз`яснив, що порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судового розгляду справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень, належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Стосовно актів, дій або бездіяльності посадових і службових осіб органів судової влади, що належать до сфери управлінської діяльності, то вони можуть бути оскаржені до суду на загальних підставах.

Дії суду (судді) вчинені при виконанні своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду й вирішення в судових засіданнях в особливій, установленій законом процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є процесуальними, а не управлінськими. Оскарження в будь-який спосіб процесуальних актів, дій (бездіяльності) судів і суддів при розгляді конкретної справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається. У порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності та не пов`язані зі здійсненням судом провадження у справі, результатом якого є прийняття акта органом судової влади. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2018 року в справі №820/5586/16).

Оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише в межах відповідної судової справи, у якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді). (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року в справі №826/56/18)

Відтак, на відповідача покладений обов`язок щодо здійснення правосуддя.

Як вбачається з матеріалів справи, зміст спору полягає в оспоренні якості виконання відповідачем функцій у сфері здійснення правосуддя у адміністративній справі №380/11533/24. Доступ до правосуддя, право брати участь у судових засіданнях, право заявляти відводи судді, право на отримання правничої допомоги, на які покликається позивач у справі, є складовими права на суд та процесуальними правами у відповідному процесі відправлення правосуддя, водночас не є управлінською діяльністю.

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує свою дію фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.

Таким чином, присяга судді має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового, конституційного зобов`язання судді.

Такий висновок щодо правової природи присяги судді викладений у Постанові Верховного Суду України від 30.05.2017 у справі №800/493/15.

Захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Оскільки позивач не є учасником (суб`єктом) правовідносин з приводу прийняття суддею присяги, то така присяга судді не породжує для позивача права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та із судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними визначеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду.

За змістом відносини у цій справі не є владно-управлінськими, стосуються дій/бездіяльності суду та судді щодо розгляду процесуальних питань у межах конкретної адміністративної справи. Цей спір не можна класифікувати як публічно-правовий, тому суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі заступника голови Восьмого апеляційного адміністративного суду судді Носа Степана Петровича про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України є підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі. Заявлені позовні вимоги не можуть бути самостійним предметом судового розгляду ні в порядку адміністративного судочинства, ні за правилами будь-якого іншого виду судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у відкритті провадження в справі, тобто судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Гузової Анжели Анатоліївни залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 лютого 2025 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Мацький Є.М. Залімський І. Г.