Справа № 461/9297/24
Суддя: Білоус Ю. Б.
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №461/9297/24
Провадження №2-а/463/5/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м.Львів

Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючий суддя Юрій БІЛОУС,

за участі секретаря судового засідання Оксани КОЗАК,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління безпеки та вуличної інфраструктури департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову ОСОБА_2 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ЛВ00684592 від 24.10.2024 року,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , не з`явилася,(клопотання),

представник відповідача Управління безпеки та вуличної інфраструктури департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, не з`явився,

представник відповідача Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, не з`явився, (клопотання),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову ОСОБА_2 , не з`явився, (клопотання),

встановив:

позивачка ОСОБА_1 , звернулася до суду з адміністративним позовом покликаючись на те, 09.11.2024р., на адресу її батьків надійшла постанова від 24.10.2024р., серії ЛВ№00684592 про накладення на неї адміністративного стягнення за порушення вимог п.15.4 ПДР України, - зупинка у два і більше ряди, за що відповідальність передбачена ч. 3 ст.122 КУпАП.

Зазначає, що 28.08.2024р., її чоловік, третя особа у справі, керуючи автомобілем марки «Skoda Superb» реєстр.номер НОМЕР_1 , здійснив зупинку даного транспортного засобу за адресою м. Львів, площа Соборна, 1 у дозволеному місці.

Цього ж дня інспектором з паркування управління безпеки та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Гревою П., в режимі фото/відеозйомки зафіксовано порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу- автомобіля «Skoda Superb» реєстр.номер НОМЕР_1 .

З даною постановою Позивачка не погоджується, вважає, що притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.122КУпАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, а тому оскаржувана постанова, винесена за відсутності доказів її вини підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Відповідно до п.15.4 ПДР України, транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині у два і більше ряди.

Згідно частини 3 статті 122 КУпАП, адміністративна відповідальність настає для водіїв за порушення вимог ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. Тобто, на думку позивачки, адміністративним порушенням є саме порушення правил зупинки, що спричиняють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Однак, з огляду на надані позивачкою фотодокази у справі, керований її чоловіком автомобіль був припаркований не на проїзній частині дороги і відповідно не міг створювати перешкод у дорожньому русі транспортним засобам, які рухались в його напрямку руху.

Покликається на те, що інспектор з паркування формально підійшов до складення відповідної постанови, не зазначивши у чому саме полягало порушення, склав постанову на особу, яке не керувала транспортним засобом, а відтак просить дану постанову серії ЛВ00684592 від 24.10.2024 року скасувати.

22 січня 2025 року на адресу суду надійшов відзив від Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, де представником відповідача Якимом ЗОЛОТИМ повністю заперечується вимоги позовної заяви, з покликанням на таке.

Щодо покликань позивачки, про неправомірність постанови, оскільки вона складена на особу, яка не керувала транспортним засобом, то зазначає, що відповідно до положень ст.14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа. Фотофіксація правопорушення була здійснена відповідно до вимог примітки до ст.14-2 КУпАП.

Стверджує, що оскільки транспортним засобом «Skoda Superb» реєстр.номер НОМЕР_1 , який згідно з даними Єдиного реєстру транспортних засобів зареєстрований за позивачкою, - було здійснено зупинку за адресою: м. Львів, пл.Соборна, 1, з порушенням вимог п. 15.4 розділу 15 ПДР України, то відповідно наявні подія і склад адміністративного правопорушення, за яке складено постанову саме на ОСОБА_1 , позивачку у справі.

З огляду на викладене просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

ІІ. Позиція учасників справи:

В судове засідання Позивачка не з`явилася, однак подала клопотання про розгляд справи у її відсутності. При цьому Позивачка зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, у судове засідання не з`явився. Відповідно до позиції висловленої у відзиві зазначив, що позовні вимоги заперечують в повному обсязі.

Представник відповідача Управління безпеки та вуличної інфраструктури департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, у судове засідання не з`явився.

Третя особа ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи у його відсутності.

У відповідності до вимог частини 1 статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п.1 ч.3 ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи зазначені обставини, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній доказів.

У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи відповідно до ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали вказаної адміністративної справи, суд приходить до наступного висновку.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

ІІІ. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін:

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.

У відповідності з статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Згідно частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Судом встановлено, що Позивачка звернулась до суду покликаючись на те, що транспортний засіб автомобіль марки «Skoda Superb» реєстр.номер НОМЕР_1 , під керування її чоловіка, третьої особи у справі ОСОБА_2 , 28.08.2024 року здійснив зупинку в м. Львові, за адресою пл. Соборна, 1.

В подальшому інспектором з паркування Гревою П.Г., було складено постанову серії ЛВ00684592, згідно з якою ОСОБА_3 , (дошлюбне прізвище позивачки), здійснила зупинку транспортного засобу «Skoda Superb» реєстр.номер НОМЕР_1 , в два і більше ряди, за адресою: м Львів, пл.Соборна, 1, чим порушено вимоги п.15.4 ПДР України, за що передбачено адміністративну відповідальність за ч.3 ст.122 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680грн.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративних правопорушень, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. за №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. за №1306.

Згідно з п.1.1. ПДР, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до п.1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало те, що третя особа у справі ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Skoda Superb» реєстр.номер НОМЕР_1 , здійснив зупинку на пл. Собона, 1 у м. Львові, з порушенням вимог п. 15.4 ПДР України, а саме: в два і більше ряди, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.122 КУпАП.

Відповідно до положень п.15.4 ПДР України - транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині у два і більше ряди. Велосипеди, мопеди та мотоцикли без бокового причепа дозволяється ставити на проїзній частині не більше ніж у два ряди.

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачено, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положення про управління безпеки та вуличної інфраструктури яке входить до складу Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, п.3.2.1., цього положення передбачає, що до складу управління входить відділ контролю за дотриманням правил паркування тимчасового затримання транспортних засобів, до складу якого входить сектор тимчасового затримання транспортних засобів.

Пункт 3.2.2, цього положення відділ контролю та адміністрування у сфері паркування, до складу якого входять: сектор формування постанов, сектор контролю за дотриманням правил паркування та сектор адміністрування.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Щодо невідповідності кваліфікації дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, фактичним обставинам справи та суті порушення ПДР України, а саме.

Однією з кваліфікуючих ознак для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП є, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху,

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Виносячи оскаржувану постанову інспектор з паркування Грева П.Г., констатував порушення правил паркування передбачені п. 15.4 ПДР України, на підтвердження чого до відзиву було додано фото транспортного засобу у момент стоянки.

Даючи оцінку зібраним по справі доказам, суд зазначає, що надані представником відповідача фотознімки, чітко зазначають, що спірний транспортний засіб не знаходиться на проїзній частині дороги та відповідно жодним не здійснювались перешкоди в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів

При цьому, доказів того, що зображене на фото місце стоянки спірного автомобіля є частина проїзної дороги. Також відсутні докази того, що дана частина дороги знаходиться в зоні дії дорожнього знаку 3.34 зупинку заборонено.

Інших доказів, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивачки, викладені в адміністративному позові, які б дозволили вказати на достовірність обставин викладених в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності позивачки ОСОБА_1 , відповідачем суду не надано.

Слід вказати, що в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа №743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Таким чином, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, лише наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 204/8036/16-а.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Підсумовуючи вказане вище, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд приходить до висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги КУпАП, відповідачем не підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами вчинення позивачем ОСОБА_1 , правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

За таких обставин та враховуючи, що Відповідач не довів правомірності свого рішення про притягнення позивачки ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам адміністративного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність.

Керуючись статтями 6, 9, 12, 132, 139, 241-246, 250, 286, 295 КАС України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги громадянки ОСОБА_1 до Управління безпеки та вуличної інфраструктури департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову ОСОБА_2 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ЛВ00684592 від 24.10.2024 року, - задовольнити.

Постанову серії ЛВ00684592 від 24.10.2024 року, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, якою до ОСОБА_4 , застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП, - скасувати, а справу провадженням закрити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 23.01.2025 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач: Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради - місце знаходження: 79008, м.Львів, пл. Ринок, 1, ;

Управління безпеки та вуличної інфраструктури департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради (місцезнаходження: 79008, м.Львів, вул.Зелена, 9, );

Третя особа: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя Юрій БІЛОУС