Справа № 754/16714/20
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

Суддів Карпушової О.В.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі Масловській К.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач 1), Національної поліції України (далі - відповідач 2), у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції (), що виразилася у ненаданні ОСОБА_1 вчасно постанов про накладення адміністративних стягнень у справах про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, наданні відповіді на звернення ОСОБА_1 від 14.07.2020 та від 14.09.2020 з порушенням встановлених законодавством строків, ненаданні відповіді на звернення ОСОБА_1 від 29.10.2020, від 10.11.2020 та від 17.11.2020 (станом на момент подання позову відповідь не надана), ненаданні ОСОБА_1 запитуваної інформації та документів;

- визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України (), що виразилася у невжитті заходів з метою перевірки інформації, викладеної у скарзі ОСОБА_1 від 17.09.2020, та ненаданні відповіді на звернення ОСОБА_1 від 14.09.2020, від 29.10.2020, від 10.11.2020;

- стягнути солідарно з Департаменту патрульної поліції () та Національної поліції України () на користь ОСОБА_1 (РПОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 4289, 00 грн;

- стягнути солідарно з Департаменту патрульної поліції () га Національної поліції України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 50 000, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на звернення позивача відповідач 1 зобов`язаний був надати вчасну та вичерпну відповідь (з копіями запитуваних документів), а не відправляти позивача до он-лайн сервісів (які є допоміжними, але не обов`язковими для громадянина), цим самим відповідач 1 позбавив позивача можливості вчасно отримати постанови про перевищення швидкості та здійснити процедуру оскарження/оплати даних постанов, не надав відповіді на його звернення від 14.07.2020 (відповідь надана з порушенням строків), 14.09.2020 (відповідь надана з порушенням строків), 29.10.2020 (відповідь не надана), 10.11.2020 (відповідь не надана) та 17.11.2020 (станом на момент подання позову відповідь не надана). Відповідач 2 не вжив заходів для перевірки інформації, викладеної у скарзі позивача від 17.09.2020, та не надав відповіді на звернення 14.09.2020, 29.10.2020, 10.11.2020.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року даний адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції, що виразилася у ненаданні ОСОБА_1 вчасно постанов про накладення адміністративних стягнень у справах про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, наданні відповіді на звернення від 14.07.2020 та від 14.09.2020 з порушенням встановлених законодавством строків, ненаданні відповіді на звернення від 29.10.2020, від 10.11.2020 та від 17.11.2020, не наданні запитуваної інформації та документів.

Визнано протиправною бездіяльність Національної поліції України, що виразилася у невжитті заходів з метою перевірки інформації, викладеної у скарзі ОСОБА_1 від 17.09.2020, та не наданні відповіді на звернення від 14.09.2020, від 29.10.2020, від 10.11.2020.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами було порушено вимоги Закону України «Про звернення громадян» при розгляді звернень позивача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач 2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване судове рішення у частині задоволення вимог до Національної поліції України винесено з порушенням норм матеріального права та є необґрунтованим.

Також не погоджуючись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року, апеляційну скаргу подано відповідачем 1. Вважає, що рішення прийнято при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, що відповідно до статті 317 КАС України, є підставою для його скасування.

20 грудня 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив позивача на апеляційні скарги, в якому він просить залишити рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року - без змін.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у своєму володінні на праві власності має транспортний засіб Mitsubishi Lancer, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_2 .

Відповідно до внесених змін у законодавстві України з 01.06.2020 року вступили в силу зміни, які передбачають накладення адміністративного стягнення у справах про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі.

Позивач 14.07.2020 звернулась до Департаменту патрульної поліції (далі - Відповідач 1) із зверненням, яким просила:

1. Письмово повідомити позивача про наявність/відсутність протоколів або постанов про порушення правил дорожнього руху відносно ОСОБА_1 та окремо про наявність/відсутність протоколів або постанов про порушення правил дорожнього руху, в яких фігурує її транспортний засіб Mitsubishi Lancer, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_2 .

2. В разі наявності протоколів або постанов про порушення правил дорожнього руху, що запитані у п.1 прохання, позивач просила направити такі документи та суміжні матеріали на її домашню адресу.

Департамент патрульної поліції листом від 14.08.2020 №П-10907/41/27/03-2020 повідомив позивача, що в ЄДРТЗ зазначено адресу реєстрації позивача: АДРЕСА_1 . Відповідач-1 повідомив про наявність постанов про порушення правил дорожнього руху відносно позивача серій 1АВ №00075480, 1АВ №00074012, 1АВ №00048912, 1АВ №00024422, однак не направив їх на адресу, зазначивши посилання на онлайн-сервіси «Електронний кабінет водія», який є розробленням Головного сервісного центру МВС.

Позивач 14.09.2020 звернулась до Міністра внутрішніх справ України Авакова А.Б. із скаргою на дії посадових осіб Департаменту патрульної поліції.

Позивач 09.10.2020 отримала лист від 05.10.2020 №П-17157/09, підписаний заступником директора Департаменту - начальником управління документування службової діяльності Сергієм Бачинським, в якому його проінформували про доручення розгляду скарги Національній поліції України.

Картковий рахунок позивача 28.10.2020 був заблокований державним виконавцем у зв`язку з несплатою штрафу у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху.

Зважаючи на це, 29.10.2020 року позивач вдруге звернулась до Національної поліції України із зверненням (із направленням копії до Департаменту патрульної поліції), в якому просила:

1. Долучити даний лист до її скарги від 14.09.2020, а враховуючи виконавче провадження та затягування надання йому відповіді, - надати їй термінову та обґрунтовану відповідь на всі поставлені питання у скарзі від 14.09.2020.

2. У зв`язку з тим, що позивач документів (виклики до поліції, протоколи або постанови про порушення правил дорожнього руху, постанов про відкриття виконавчого провадження тощо) не отримувала, просила утриматися від дій щодо примусового стягнення з неї суми штрафу та інших дій, пов`язаних постановами про стягнення штрафів у справах про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху.

Картковий рахунок позивача 09.11.2020 і 11.11.2020 був вдруге та втретє заблокований державним виконавцем у зв`язку з несплатою штрафу у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху.

Зважаючи на це, 10.11.2020 року позивач втретє звернувся до Національної поліції України із зверненням (із направленням копії до Департаменту патрульної поліції), в якому просила:

1. Надати їй термінову та обґрунтовану відповідь на всі поставлені питання у скаргах від 14.09.2020 та 29.10.2020 рр.

2. Просила утриматися від дій щодо примусового стягнення з неї суми штрафу та інших дій, пов`язаних з постановами про стягнення штрафів у справах про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, а у разі невиконання її прохання-вимоги - надати обґрунтовану та вмотивовану відмову.

Разом із листом-відповіддю Департаменту патрульної поліції від 15.10.2020 року №П-16046/41/01-2020 позивач 13.11.2020 отримала копії постанов про накладення адміністративного стягнення по справам про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльністю відповідачів, звернулась до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Статтею 1 Закону №393/96-ВР передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заявою (клопотанням) у розумінні вказаної статті Закону є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно зі статтею 5 Закону №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні «гарячі лінії» та записується (реєструється) посадовою особою.

Приписами статті 15 Закону №393/96-ВР визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до статті 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Відповідно частини першої статті 20 Закону №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що кожен з громадян має гарантоване право звернутись до уповноваженого органу із проханням сприяти реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів, а орган, до якого він звернувся зобов`язаний об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити доводи звернення, невідкладно вжити заходів щодо відновлення порушених прав, виявити та усунути причини та умови, які сприяли порушенням, надати мотивовану відповідь у строки встановленні статтею 20 Закону №393/96-ВР та повідомити особу про наслідки розгляду.

Згідно із статті 24 Закону №393/96-ВР особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає, що відмова посадовими особами відповідача-1 у своєчасному направленні позивачеві постанов про накладення адміністративних стягнень у справах про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі та ненаданні відповідачами відповіді на звернення позивача, ненадання запитуваної інформації та документів, є протиправною.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивачем направлено лист від 14.07.2020, який вручено уповноваженій особі відповідача 1 - 16.07.2020.

Відповідь від відповідача-1 мала бути надана не пізніше 16.08.2020, однак лист-відповідь Департаменту патрульної поліції, датований 14.08.2020 №П-10907/41/27/03-2020 було відправлено засобами поштового зв`язку лише 26.08.2020, який позивач отримав 07.09.2020.

Позивач 14.09.2020 звернувся до Міністра внутрішніх справ України Авакова А.Б. із скаргою на дії посадових осіб відповідача-1 (із направленням копії до Департаменту патрульної поліції). Дану скаргу було отримано уповноваженою особою Міністерства внутрішніх справ України 15.09.2020, відповідач-1 отримав копію скарги 15.09.2020.

МВС листом від 05.10.2020 №П-17157/09 проінформували позивача про доручення розгляду його скарги відповідачу-2.

Відповідь від відповідачів мала бути надана не пізніше 15.10.2020, однак лист-відповідь відповідача-1, датований 15.10.2020 №П-16046/41/01-2020 було відправлено засобами поштового зв`язку лише 07.11.2020, який позивач отримав 13.11.2020. Відповідач-2 відповіді взагалі не надав.

Зважаючи на примусове стягнення з позивача суми штрафу, 29.10.2020 року позивач вдруге звернувся до відповідача-2 із зверненням (із направленням копії до відповідачу-1). Даний лист було отримано уповноваженою особою 02.11.2020, а відповідачем - 1 02.11.2020.

Отже, відповідь від відповідачів мала бути відправлена засобами поштового зв`язку не пізніше 02.12.2020, однак станом на момент подання позовної заяви відповідь від відповідачів, як зазначає позивач, не надходила.

Зважаючи на повторне примусове стягнення з позивача суми штрафу, 10.11.2020 року останній втретє звернувся до відповідача-2 із зверненням (із направленням копії до відповідачу-1). Дане звернення було отримано уповноваженими особами відповідача-2 12.11.2020, а відповідачем 1 - 11.11.2020.

Отже, відповідь від відповідачів мала бути відправлена засобами поштового зв`язку не пізніше 12.12.2020, однак станом на момент подання позовної заяви, як зазначає позивач, відповідь від відповідачів не надходила.

Листом від 17.11.2020 року позивач проінформувала відповідача-1 про оскарження в судовому порядку постанов серія 1АВ №00024422 від 05.06.2020, серій 1АВ №000489121 від 07.06.2020, серія 1АВ №00074012 від 09.06.2020, серія АВ №00075480 від 09.06.2020, серія 1АВ №00706835 від 15.08.2020, відповідачем-1 було отримано даний лист 19.11.2020

Отже, відповідь від відповідача-1 мала бути відправлена засобами поштового зв`язку не пізніше 19.12.2020, однак станом на момент подання позовної заяви, як зазначає позивач, відповідь від відповідачів не надходила.

Колегія суддів погоджується з позицією позивача, що його звернення не потребували додаткового вивчення, тому відповіді на його звернення мали бути надані у відповідності з вимогами Закону України Про звернення громадян.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачами порушено строки розгляду звернень ОСОБА_1 від 14.07.2020, 14.09.2020, 29.10.2020, 10.11.2020 та 17.11.2020, які встановлені Законом України Про звернення громадян, та не було надано своєчасно інформації з підтверджуючими документами.

Так, відповідачем 1 не надано позивачеві вчасно постанов про накладення адміністративних стягнень у справах про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, не надано відповіді на його звернення від 14.07.2020, 14.09.2020, у строки, визначені Законом №393/96-ВР, та не надано відповіді на звернення від 29.10.2020, 10.11.2020 та 17.11.2020, не надано запитуваної інформації та документів, відповідачем 2 не вжито заходів для перевірки інформації, викладеної у скарзі позивача від 14.09.2020, та не надано відповіді на звернення 14.09.2020, 29.10.2020, 10.11.2020.

Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 04 лютого 2025 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев