Справа № 320/36691/23
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2025 року справа №320/36691/23

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося Публічне Акціонерне Товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» із позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.03.2023 року №524/ж10/31-00-07-03-01-20.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.08.2020 розпочато процедуру ліквідації банку ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» строком на три роки з 25.02.2022 до 24.02.2025 року включно, відповідно до рішення Правління Національного банку України від 25.02.2022 № 90-рш/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням усіх повноважень ліквідатора Банку, визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, призначено Караченцева Артема Юрійовича строком на три роки з 25 лютого 2022 року до 24 лютого 2025 року включно, відповідні повноваження підтверджено відомостями в ЄДР.

Положеннями ч.3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Тобто, будь-які податкові зобов`язання банку можуть стосуватися лише здійснення ліквідаційної процедури, до якої податкові зобов`язання банку за попередні періоди не відносяться. Отже, з викладених правових норм вбачається, що питання погашення податкових зобов`язань Банку у період процедури його ліквідації регулюються не Податковим кодексом України, а спеціальним законодавством, а саме - Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв`язку з чим, податкове повідомлення-рішення від 15.03.2023 року №524/ж10/31-00-07-03-01-20 є протиправним.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не заборонено проводити перевірки суб`єктів господарювання під час ліквідації та не заборонено акцептування вимог кредиторів вирішувати у судовому порядку після узгодження суми податкового зобов`язання, тому стягнення такого податкового боргу (узгодженого) здійснюється шляхом пред`явлення до банку в особі уповноваженої особи позову про акцептування вимог і віднесення їх до належної черги погашення. Аналогічна правова позиція визначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2019 у справі №804/3813/16.

У відповіді на відзив, позивач вказав, що дані про перебування ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в процесі припинення внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 25.02.2022, таким чином, з моменту введення в ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» процедури ліквідації, в останнього не виникає жодних зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, а відтак, відповідач має право заявити кредиторські вимоги за податковими зобов`язаннями Банку.

Відповідачем було надано до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому останній посилався на правомірність своїх дій у прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами позивач - Публічне Акціонерне Товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», перебував на обліку в Офісі великих платників податків ДПС та був платником податку на додану вартість, податку на прибуток банківських організацій, податку з доходів іноземних юридичних осіб, податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, податку на доходи фізичних осіб у вигляді процентів, військового збору, земельного податку з юридичних осіб, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 25.02.2022 № 90-рш/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 26.08.2020 розпочато процедуру ліквідації банку ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» строком на три роки з 25.02.2022 до 24.02.2025 року включно та призначено уповноважену особу на управління банком.

Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (), з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2019 по 30.06.2022 та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2019 по 30.06.2022, за результатами якої складено Акт від 31.01.2023 №218/Ж5/31-00-07-03-01-15/00039002.

Перевіркою встановлено ряд порушень ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», в т.ч. п.69.1, п.69.2 ст.69 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), в частині порушення строків повідомлення органів ДПС про відкриття/закриття рахунків (29 випадків).

За результатами розгляду Акта перевірки від 31.01.2023 №218/Ж5/31-00-07-03-01-15/00039002, відповідно до п. 118.1 та 118.2 ст. 118 ПК України, Центральним міжрегіональним управлінням ДПС винесено податкове повідомлення-рішення від 15.03.2023 №524/ж10/31-00-07-03-01-20 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 19 720,00 грн.

Вважаючи вказане повідомлення - рішення протиправним, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Пунктом 1.3 статті 1 ПК України передбачено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Кодексом України з процедур банкрутства, з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (крім особливостей функціонування єдиного рахунку, подання звітності щодо суми нарахованого єдиного внеску), зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Пунктом 8 розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, з наведених правових норм слідує, що у відносинах пов`язаних із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків Закон «Про банки і банківську діяльність» є спеціальним.

Згідно із частиною третьою статті 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Пункт 2 частини першої статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначає відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду однією з умов ліквідації банку.

Відповідно до частин п`ятої та шостої цієї ж статті Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду.

Фонд у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону № 4452-VI.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 46 Закону України «Про банки і банківську діяльність» з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав.

Відповідно до частини третьої статті 46 Закону України «Про банки і банківську діяльність» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобов`язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Частиною п`ятою статті 45 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

Статтею 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплату витрат та здійснення платежів.

Системний аналіз викладених положень дає підстави для висновку про те, що ліквідаційна процедура банку за рішенням Національного банку України розпочинається з моменту отримання такого рішення Фондом. З дня початку процедури ліквідації банку строк виконання усіх грошових зобов`язань останнього вважається таким, що настав. Зобов`язання банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

За правилами пункту 36.1 статті 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи..

Порядок визначення сум податкових та грошових зобов`язань встановлений статтею 54 ПК України, пунктом 54.1 якої визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 вищезазначеної правової норми, визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо, зокрема, дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК України, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

При цьому, жодною нормою ні ПК України, ні Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено ні обмеження прав податкового органу на проведення перевірок банку, ні обмеження щодо винесення рішень про визначення таким банкам податкових зобов`язань.

Натомість, обмеження щодо погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу є окремими видами діяльності, врегульовані іншими нормами Податкового кодексу, зокрема, главою 9 цього кодексу.

Проведення перевірки та прийняття рішень є визначенням суми грошових зобов`язань платника податку, врегульоване главою 4 ПК України, і, на думку суду, не обмежується введенням щодо банку будь - яких процедур.

Крім того, з акту документальної перевірки вбачається, що перевірка провадилася з метою дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2019 по 30.06.2022 та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2019 по 30.06.2022.

В той же час, банківська ліцензія була відкликана постановою Правління Національного банку України від 25.02.2022 № 90-рш/БТ та розпочато процедуру ліквідації.

Враховуючи те, що перевірка проводилася за період, до початку процедури ліквідації, а тому рішення відповідача про стягнення є правомірним та не є нарахуванням додаткових зобов`язань в розумінні вимог ч. 3 ст. 46 Закону України «Про банки і банківську діяльність», як вказував позивач.

Крім того, у своїх поясненнях, наданих суду під час розгляду справи по суті, представник відповідача вказав, подані повідомлення ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про закриття по 29 рахунках відбулися в період з 09.01.2020 по 10.11.2021, тобто до запровадження ліквідаційної процедури.

Суд вказує, що Позивачем не наведено належних доказів порушення контролюючим органом приписів норм чинного законодавства при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Питання визначення грошового зобов`язання та заходи задоволення вимог кредиторів щодо акцептування вимог не є тотожними поняттями, оскільки лише після узгодження податкового зобов`язання воно може бути заявлено як вимога кредитора до банку у відповідній черзі.

Таким чином, в даному випадку не вирішується питання заявлення вимоги податкового органу до позивача в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а встановлюється правомірність податкового повідомлення-рішення та узгодження податкового зобов`язання.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що податковий обов`язок АТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» виник не в ліквідаційній процедурі, у зв`язку з чим, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Крім того, норма п. 521 п. 10 р. ХХ ПК України щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних санкцій за порушення термінів нарахування, декларування та сплати податків і зборів на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), на які посилається Позивач, у спірних правовідносинах не застосовується, оскільки операції про відкриття/закриття рахунку відбулися в період 19.04.2001 по 18.01.2016.

18 березня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17 березня 2020 року № 533- IX (далі - Закон № 533-ІХ.

У зв?язку із набранням чинності Закону №533-IX (з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX та Закону України від 13 травня 2020 року № 591-IХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)») підрозділ 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України пунктом 52-1.

Разом з тим, до завершення карантину Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який на підставі Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжувався та станом на час розгляду справи триває.

Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» від 12 травня 2022 року № 2260-IХ підпункт 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнив положеннями, відповідно до яких у разі виявлення порушень законодавства за результатами проведення перевірок до платників податків застосовується відповідальність згідно з цим Кодексом, законами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, з урахуванням обставин, передбачених підпунктом 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 цього Кодексу, що звільняють від фінансової відповідальності. При цьому вимоги законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), не застосовуються.

Отже, з 27 травня 2022 року припинили застосовуватися положення законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, які поширювалися на правовідносини, що врегульовувались пунктом 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.

Згідно з п.11 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм пункту 7 цього підрозділу).

Водночас, норми ст.118 ПК України є діючими, через що порушень вимог п.11 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України зі сторони податкового органу не допущено.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідач.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.