Справа № 160/12107/24
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 160/12107/24

адміністративне провадження № К/990/2909/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду Мельник-Томенко Ж.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокатка Магомедова Зарєма Нажмудинівна, на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.12.2024 у справі №160/12107/24 за позовом ОСОБА_1 до Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання протиправними та скасування рішень,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправними та скасувати рішення Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області:

- № 3602-41/VІІІ від 13.02.2024 «Про бюджет Новоолександрівської сільської територіальної громади на 2024 рік»;

- № 3597-41/VІІІ від 13.02.2024 «Про внесення змін у Положення про матеріальне заохочення працівників апарату Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області та її виконавчих органів, затверджене рішенням Новоолександрівської сільської ради № 3089-28/VІІІ 15.12.2022»;

- № 3598-41/VІІІ від 13.02.2024 «Про внесення змін до рішення «Про затвердження Положення про преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам Фінансового відділу Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області» від 15.12.2022 №3090-28/VІІІ»;

- № 3599-41/VІІІ від 13.02.2024 «Про внесення змін у Положення про матеріальне заохочення працівників Відділу соціального захисту населення Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області затверджене рішенням Новоолександрівської сільської ради № 3091-28/VІІІ 15.12.2022»;

- № 300-41/VIII від 13.02.2024 «Про внесення змін у Положення про матеріальне заохочення працівників Відділу освіти, культури, молоді та спорту Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, затверджене рішенням Новоолександрівської сільської ради № 3092-28/VІІІ 15.12.2022»;

- № 3601-41/VІІІ від 13.02.2024 «Про внесення змін у Положення про преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, затверджене рішенням Новоолександрівської сільської ради №3093-28/VІІІ 15.12.2022»;?

- № 3618-41/VІІІ від 13.02.2024 «Про затвердження розпоряджень сільського голови, виданих в міжсесійний період»;

- № 3620-41/VІІІ від 13.02.2024 «Про преміювання директора Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної допомоги» Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області» за підсумками роботи за IV квартал 2023 року».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2024, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.12.2024 у справі №160/12107/24, у задоволенні позову відмовлено повністю.

22.01.2025 ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокатка Магомедова Зарєма Нажмудинівна, через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.12.2024 у справі №160/12107/24.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, у тексті касаційної скарги заявник вказує, що підставою касаційного оскарження судового рішення у справі №160/12107/24 є пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України Суд зазначає таке.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.

Тобто, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України як на підставу касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржник зазначає про неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 03.09.2019 у справі №824/387/18-а, від 25.01.2024 у справі №640/23182/19, від 29.09.2022 у справі №500/1912/22, від 13.04.2022 у справі №1.380.2019.005987, від 18.05.2022 у справі №200/13074/18-а, від 24.11.2022 у справі №160/7757/21, від 06.06.2024 у справі №440/512/23.

Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

За висновками Великої Палати Верховного Суду, подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (постанови від 27.03.2018 у справі N 910/17999/16, від 25.04.2018 у справі N 910/24257/16).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду судовими рішеннями в подібних правовідносинах є такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (постанови від 16.05.2018 у справі N 910/5394/15-г, від 19.06.2018 у справі N 922/2383/16, від 12.12.2018 у справі N 2-3007/11, від 16.01.2019 у справі N 757/31606/15-ц, від 19.05.2020 у справі N 910/719/19).

Так, у справі №640/23182/19 спір стосувався внесених Кабінетом Міністрів України змін до Постанови №848 від 21.10.95 щодо необхідності зазначення номера мобільного телефону для надання субсидії на відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.

У справі №500/1912/22 предметом розгляду була виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня.

Предметом спору у справі №1.380.2019.005987 було питання правомірності ухвали Львівської міської ради №5526 від 19.09.2019 "Про внесення змін до ухвали міської ради від 27.01.2011 №120 "Про затвердження збору за місця для паркування транспортних засобів та плати за паркування транспортних засобів на території м. Львова" щодо доповнення земельної ділянки за адресою: м. Львів, вул. Ф.Ліста до переліку спеціальних земельних ділянок, визначених для забезпечення паркування транспортних засобів.

Справа №200/13074/18-а стосувалась оскарження відмови про переоформлення дозволів на зовнішню рекламу.

Предметом розгляду справ №160/7757/21 та №440/512/23 було визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

У цій справі спір виник щодо правомірності оскаржуваних рішень Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, які, на переконання позивача, прийняті з порушенням встановленої процедури. Крім того, позивач зазначав, що надмірне безпідставне фінансування тих чи інших витрат із сільського бюджету, який наповнюється за рахунок податків сплачуваних жителями громади, суперечать інтересам громади та безпосередньо впливають на права та інтереси громади, а також порушують його права, як депутата та голову комісії.

З огляду на наведене, колегія суддів Верховного Суду констатує, що правовідносини у цій справі та у справах №640/23182/19, №500/1912/22, №1.380.2019.005987, №200/13074/18-а, №160/7757/21, №440/512/23 не є подібними.

Крім того, посилаючись на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03.09.2019 у справі №824/387/18-а, скаржник не зазначив щодо якого саме питання застосування норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, а також не навів, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, не обґрунтував у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Водночас, Суд зазначає, що таке формальне посилання на постанови Верховного Суду (зокрема, і цитування окремих абзаців зазначених постанов), не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки заявником не сформовано чіткого переліку норм права, висновку Верховного Суду щодо застосування яких не ураховано судом апеляційної інстанції, та не обґрунтовано подібності правовідносин у справах, на які він посилається.

З огляду на викладене, Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.

Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України, та не викладення позивачем підстав для касаційного оскарження судового рішення у даній справі, визначених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Одночасно Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 328, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокатка Магомедова Зарєма Нажмудинівна, на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.12.2024 у справі №160/12107/24 - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

СуддяЖ.М. Мельник-Томенко