Справа № 460/15384/24
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2025 року м. Рівне №460/15384/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

доГоловного управління Пенсійного фонду України у Київській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач) про визнання протиправним рішення №03 від 16.10.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи в КСП ім.Шевченка Сарненського району Рівненської області з 01.06.1990 по 31.07.1990, з 01.08.1995 по 31.12.1995, з 01.06.1996 по 30.11.1996, період роботи у СВК «Пастовник» з 17.10.2002 по 31.10.2002 та періоди догляду за особою з інвалідністю І групи з 27.12.2004 по 01.01.2005, з 01.01.2019 по 01.02.2019, з 01.07.2024 по 06.09.2024 та повторно розглянути заяву від 06.09.2024 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що спірне рішення про відмову у призначенні пенсії є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем невірно визначено страховий стаж та не зараховано усі періоди.

Ухвалою суду від 23.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

13.01.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити повністю. Вказав, що необхідний стаж для призначення пенсії, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку становить 25 років, страховий стаж ж позивача становить 24 роки 3 місяці 18 днів. При цьому, зазначив, що за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. Отже, рішення про відмову у призначенні пенсії є правомірним.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Корост Сарненського району Рівненської області. Зареєстроване місце проживання з 17.05.2016 с.Корост, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області 06.05.2001.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 01.11.1993 Рівненською обласною державною адміністрацією позивач є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

06.09.2024 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

16.10.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішення №03, яким відмовлено у призначенні позивачу пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років страхового стажу - 25 років. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. Страховий стаж особи становить 24 роки 3 місяці 18 днів. Документами підтверджено, що період проживання заявниці у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 6 років 7 місяців 21 день, загальний період проживання становить 38 років 3 місяці 19 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на 6 років. Право на пенсійну виплату позивач набуде 05.10.2027.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.03.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону №1058-ІV.

Зокрема, частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи по 31 грудня 2017 року мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Водночас, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені в статті 55 Закону № 796-XII.

Відповідно до абзацу першого ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно вимогами абзацу п`ятого п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону (частина 3 статті 55 Закону №796-ХІІ).

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії, тобто з 26.04.1986 по 31.07.1986.

За встановленими обставинами справи документально підтверджений період проживання заявниці у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 6 років 7 місяців 21 день, загальний період проживання становить 38 років 3 місяці 19 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на 6 років відповідно до ст.55 Закону №796-XII, що відповідно й визнається відповідачем як за змістом спірного рішення, так і за змістом відзиву на позовну заяву.

Однак, спірним у даних правовідносинах є відсутність у позивача необхідного страхового стажу.

За твердженнями відповідача страховий стаж позивача на момент звернення із заявою про призначення пенсійного забезпечення відповідно до положень Закону №796-XII становить 24 роки 3 місяці 18 днів, що не є достатнім для призначення позивачу пенсії.

Відповідно до ст. 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1ст. 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Законодавством, яке діяло до прийняття Закону № 1058-IV, а саме статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII визначено періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу. Зокрема, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Згідно вимог ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вищенаведених норм права дає змогу суду дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення стажу.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі № 242/2536/16-а, від 12.09.2022 у справі №569/16691/16-а, від 01.01.2022 у справі № 620/1178/19.

Як слідує зі змісту оскаржуваного рішення, за доданими документами до страхового стажу позивача зараховано всі періоди.

Разом з цим, за змістом позову, позивач вважає, що до страхового стажу останньої відповідачем не зараховано до страхового стажу періоди роботи в КСП ім.Шевченка Сарненського району Рівненської області з 01.06.1990 по 31.07.1990, з 01.08.1995 по 31.12.1995, з 01.06.1996 по 30.11.1996, період роботи у СВК «Пастовник» з 17.10.2002 по 31.10.2002 та періоди догляду за особою з інвалідністю І групи з 27.12.2004 по 01.01.2005, з 01.01.2019 по 01.02.2019, з 01.07.2024 по 06.09.2024.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_3 , позивач працювала:

- з 01.08.1990 по 01.04.2000 в КСП ім.Шевченка (наказ №5 від 05.08.1990, наказ №2 від 30.05.2000);

- з 01.04.2000 по 01.05.2002 в СПП «Шевченківський» (наказ №2 від 01.06.2000, наказ №19 від 22.05.2002);

- з 01.05.2002 по 01.11.2002 в СВК «Пастовник» (розпор.№7 від 01.05.2002, розпор.№14 від 01.11.2002);

- з 16.12.2002 по 10.12.2003 отримувала допомогу в Сарненському РЦЗ (накз №320 від 30.12.2002, наказ №346 від 12.12.2003);

- 01.04.2004 прийнята на громадські роботи згідно укладеного договору строком на 1 місяць (розпор. №13-р від 01.04.2004);

- 01.05.2004 звільнена з громадських робіт у зв`язку з закінченням строку договору (розпор. №21-р від 01.05.2004);

- 18.05.2004 прийнята на громадські роботи згідно укладеного договору строком на 1 місяць (розпор. №27-р від 18.05.2004);

- 18.06.2004 звільнена з громадських робіт у зв`язку з закінченням строку договору (розпор. №37-р від 18.06.2004);

- 10.09.2004 прийнята на громадські роботи згідно укладеного договору строком на 1 місяць (розпор. №71-р від 10.09.2004);

- 10.10.2004 звільнена з громадських робіт у зв`язку з закінченням строку договору (розпор. №7-р від 10.10.2004);

- 18.10.2004 прийнята на громадські роботи згідно укладеного договору строком на 1 місяць (розпор. №78-р від 18.10.2004);

- 09.11.2004 звільнена з громадських робіт у зв`язку з закінченням строку договору (розпор. №88-р від 09.11.2004).

В цій трудовій книжці наявна інформація про встановлений мінімум та кількість вироблених трудоднів в СПП «Шевченківське», період про перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку.

Вказані записи у трудовій книжці позивача виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ і завірені печаткою роботодавця.

Архівною довідкою, виданою Комунальною установою «Трудовий архів» Сарненської міської ради від 16.07.2024 №610, від 16.07.2024 №611 підтверджується, що позивач працювала в колгоспі ім.Шевченка, КСП ім.Шевченка Сарненського району. У цих довідках вказано кількість вихододнів за 1990-1996, 1997-2002 роки.

Довідко, виданою СВК «Пастовник» від 22.08.2024 №7 підтверджено, що позивач працювала в СВК «Пастовник» з 01.05.2002 по 01.11.2002.

Згідно з довідкою, виданою Управлінням соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації від 28.11.2024 №01/32-02-5367, позивач перебуває на обліку в управлінні та отримувала такі види допомог: допомога по догляду за дитиною до 3-х років на ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у період з 01.07.1999 по 31.12.1999, допомога по догляду за дитиною до 3-х років на ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), у період з 19.08.2008 по 14.05.2011, компенсацію по догляду за особою з інвалідності І групи ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) у період з 27.12.2004 по 30.03.2008, з 25.01.2016 по 31.12.2023, допомога по догляду за особою з інвалідністю внаслідок психічного розладу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у період з 01.06.2016 по 31.03.2024, з 01.05.2024 по 31.10.2024.

Відповідно до пункту «ж» частини першої статті 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на трудову пенсію мають особи, які здійснюють догляд за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Згідно з пунктом «є» частини третьої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

З урахуванням наведених норм, час догляду за особою з інвалідністю І групи, за особою з інвалідністю внаслідок психічного розладу підлягає до зарахування до страхового стажу позивача.

Поряд з цим, враховуючи дату видачі довідки та дату звернення до Пенсійного органу, така до останнього позивачем не подавалася, а отже й не досліджувалася при прийнятті спірного рішення.

Доказів того, що позивачем до Пенсійного органу подавалась інша довідка, аналогічна змісту довідки від 28.11.2024 №01/32-02-5367 матеріали справи не містять.

Отже, доводи позивача щодо неврахування до страхового стажу повного періоду догляду за особою з інвалідністю І групи з урахуванням наведеної у зазначеній вище довідці інформації, суд вважає безпідставними, оскільки така органом Пенсійного фонду не досліджувалася.

За таких обставин, позовні вимоги щодо зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди догляду за особою з інвалідністю І групи з 27.12.2004 по 01.01.2005, з 01.01.2019 по 01.02.2019, з 01.07.2024 по 06.09.2024 наразі є передчасними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до розрахунку форми РС-право Пенсійним органом до страхового стажу позивача зараховано такі періоди:

- з 15.03.1990 по 29.05.1990 робота в колгоспі

- з 31.08.1990 по 30.08.1993 догляд за дитиною до 3 років

- з 01.01.1995 по 19.04.1995 - робота в колгоспі

- з 01.01.1996 по 29.05.1996 - робота в колгоспі

- з 31.12.1996 по 30.12.1999 - догляд за дитиною до 3 років

- з 01.01.2001 по 17.10.2002

- з 16.12.2002 по 11.12.2003 безробіття

- з 01.01.2004 по 30.06.2004

- з 01.09.2004 по 09.11.2004

- з 01.01.2005 по 30.03.2008

- з 19.08.2008 по 14.05.2011 догляд за інвалідом Ігр.

- з 25.01.2016 по 31.12.2018 догляд за інвалідом Ігр.

- з 01.02.2019 по 31.03.2024 - догляд за інвалідом Ігр.

- з 01.05.2024 по 30.06.2024 - догляд за інвалідом Ігр.

Досліджуючи зміст трудової книжки НОМЕР_3 та розрахунку форми РС-право, суд встановив, що період трудової діяльності позивача в КСП ім.Шевченка, в СПП «Шевченківський», СВК «Пастовник» зараховано відповідачем не повному обсязі.

При цьому, у спірному рішенні відповідач вказав, що до страхового стажу позивача зараховано всі періоди. Жодних підстав для неврахування повного періоду роботи позивача на зазначених підприємствах у такому не наводить.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення від 16.10.2024 №03 про відмову у призначенні пенсії позивачу є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що періоди страхового стажу позивача, які зараховані органом Пенсійного України та які підлягають зарахуванню відповідно до відомостей трудової книжки частково перетинаються, тобто є взаємовиключними, що у свою чергу унеможливлює визначення судом всіх не зарахованих періодів та позбавляє суд належного загального обрахунку страхового стажу позивача.

Отже, відповідачем виконані не всі умови, що необхідні для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Вчинення таких дій входить до безпосередньої компетенції органу Пенсійного фонду України.

Верховний Суд в постанові від 10.04.2018 року в справі №348/2160/15-а (провадження № К/9901/32093/18) дійшов висновку, що обов`язок щодо обчислення загального стажу роботи особи та стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, покладено на орган Пенсійного фонду України, а тому для вирішення питання щодо призначення та виплати пенсії відповідачу слід встановити всі необхідні умови, яким має відповідати позивач для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно з ч.4ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом.

В той же час, оскільки права позивача порушені, і прийняття рішення на користь позивача, в тому числі зарахування періодів роботи до відповідного стажу належить до безпосередніх повноважень органу Пенсійного фонду України, то суд дійшов висновку зобов`язання суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, який уповноважений вчиняти дії, спрямовані на відновлення порушених прав позивача, зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01.08.1990 по 01.04.2000 в КСП ім.Шевченка, з 01.04.2000 по 01.05.2002 в СПП «Шевченківський», з 01.05.2002 по 01.11.2002 в СВК «Пастовник» (із урахуванням вже зарахованих періодів) та повторно розглянути питання щодо якого звернулася позивач (тобто повторно розглянути заяву позивача від 06.09.2024 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні).

Суд зауважує, що при повторному розгляді заяви позивача про призначення пенсії органу Пенсійного фонду України необхідно дослідити всі зазначені в трудовій книжці позивача періоди її роботи, прийняти та дослідити всі подані позивачем документи, та визначити наявність у позивача необхідних умов для призначення такої пенсії, з урахуванням таких документів та правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно із частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96грн, відтак, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в сумі 484,48грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У пунктах 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.05.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", у справі "East/West Alliance Limited" проти України" та "Ботацці проти Італії" (заява N 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні на користь якої ухвалено судове рішення всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу.

Так, між Адвокатським бюро «Тетяни Бевз» та ОСОБА_1 укладений Договір про надання правничої допомоги від 30.10.2024 №174/24 (далі - Договір).

Відповідно до даного Договору, Адвокатське бюро на себе зобов`язання представляти його інтереси як позивача з правами передбаченими ст.ст.44, 47, 60 КАС України, по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, в тому числі з правом підпису та подачі документів до суду, на стадії підготовки документів, складання позову та представництва в судах всіх інстанцій. Розмір гонорару Адвокатського бюро за даним договором становить 3000грн. Оплата послуг згідно даного Договору здійснюється шляхом внесення вартості послуг, зазначених в Договорі на поточний рахунок Адвокатського бюро.

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з Актом приймання-передачі наданих послуг від 16.12.2024 Адвокатське бюро «Тетяни Бевз» надало позивачу наступні послуги:

- 30.10.2024 надання первинної консультації клієнту 1000,00грн.

- 16.12.2024 підготовка процесуальних документів в справі про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії 2000,00грн.

Відповідно до п.1.2 цього Акту, загальна вартість послуг складає 3000,00грн. Оплата послуг, згідно даного акта здійснюється шляхом внесення вартості послуг зазначених в цьому акті на поточний рахунок Адвокатського бюро протягом 30 календарних днів з моменту ухвалення судом першої інстанції рішення по суті справи.

При цьому, судом враховано, що сама по собі справа не є складною, а спірні правовідносини такими, що не вимагали ретельної підготовки та вивчення значного обсягу документів, а тому, підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала витрат значного обсягу часу.

В даному випадку, зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн є не співмірними зі складністю адміністративної справи та часом витраченим на надання правничої допомоги, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 1500,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 16.10.2024 №03.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.08.1990 по 01.04.2000 в КСП ім.Шевченка, з 01.04.2000 по 01.05.2002 в СПП «Шевченківський», з 01.05.2002 по 01.11.2002 в СВК «Пастовник» відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_3 (із урахуванням вже зарахованих періодів) та повторно розглянути заяву від 06.09.2024 про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області суму сплаченого судового збору в розмірі 484,48 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул.Андрія Саєнка,10,м. Фастів,Київська обл., Фастівський р-н,08500. ЄДРПОУ/РНОКПП 22933548)

Повний текст рішення складений 05.02.2025.

Суддя Олег ГРЕСЬКО