Справа № 440/5516/24
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/5516/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ДПС в Полтавській області), у якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області №5 від 23.02.2024 форми «С», згідно якого ГУ ДПС у м. Києві встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 ст. 3 п. 1, 2, 12 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 статті 54 Податкового кодексу України і п.1 ст. 17, ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 у сумі 125696,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області №5 від 23.02.2024 форми «ПС», згідно якого ГУ ДПС у м. Києві та/або за даними інформаційних баз контролюючого органу (в тому числі Єдиного реєстру податкових накладних) встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 пп. 16.1.12 п. 16.1, ст. 16, ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 і п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України у сумі 1020,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податкові повідомлення-рішення від 23 лютого 2024 року №5 та №5 є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки контролюючим органом при призначенні та проведенні фактичної перевірки допущено порушення норм Податкового кодексу України. Вказує, що в наказі про проведення фактичної перевірки відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави порушення позивачем законодавства, що спричинили необхідність призначення фактичної перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/5516/24. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

20 травня 2024 року через систему "Електронний суд" до суду надійшла заява Головного управління ДПС у Полтавській області із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження /а.с. 40-41/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року залишено без задоволення заяву Головного управління ДПС у Полтавській області із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження у справі №440/5516/24.

23 травня 2024 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву /а.с. 52-54/, в якому представник ГУ ДПС у Полтавській області зазначає, що на підставі наказу Головного управління ДПС у м. Києві "Про проведення фактичної перевірки" від 01.02.2023 №627-П та направлень від 02.02.2024 №2708, №2709 працівниками ГУ ДПС у м. Києві проведено фактичну перевірку магазину та інтернет-магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за адресою: АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_1 . Відповідач вважає, що доводи позивача про неналежне оформлення наказу "Про проведення фактичної перевірки" та його невідповідність вимогам Податкового кодексу України, у зв`язку з тим, що в ньому міститься лише посилання на норми законодавства без зазначення конкретних фактичних підстав, які зумовили проведення фактичної перевірки, є хибними. Вказує, що проведена фактична перевірка, оформлена актом, на підставі якого винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є правомірною та проведена у відповідності до вимог Податкового кодексу України.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з 22.07.2022 зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом економічної діяльності позивача є 47.41 Роздрібна торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /а.с. 31-33/.

01.02.2024 в.о. начальника Головного управління ДПС у м. Києві Інною Якушко на підставі підпункту 80.2.2 п. 80.2 ст. 80, п. 69.27 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями, Закону України від 06 липня 1995 року №265/95-BP "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", зі змінами та доповненнями, Закону України від 21 червня 2012 року №5007-VI "Про ціни і ціноутворення", зі змінами та доповненнями, також інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на територіальні органи ДПС прийнято наказ №627-П "Про проведення фактичних перевірок", яким наказано провести фактичні перевірки платників податків/об`єктів, зазначених у додатках 1-120, з питань дотриманням порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками (найманими особами), дотримання вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки). Обґрунтування: доповідна записка управління фактичних перевірок від 01.02.2024 №203/26-15-07-07-00-12. /а.с. 15, зворот а.с. 68/.

У додатку №17 до наказу ГУ ДПС у м. Києві від 01.02.2024 №627-П зазначено, що період діяльності, що перевіряється: згідно ст. 102 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями); назва суб`єкта господарювання: ФОП ОСОБА_1 , адреса об`єкта: АДРЕСА_1 ; тривалість перевірки: не повинна перевищувати 10 діб; дата початку перевірки: 02.02.2024 /а.с. 16, зворот а.с. 68/.

02.02.2024 ФОП ОСОБА_1 пред`явлено службові посвідчення та направлення на перевірку від 02.02.2024 №2709/26-15-07-07-03, №2708/26-15-07-07-03, а також вручено копію наказу ГУ ДПС у м. Києві від 01.02.2024 №627-П "Про проведення фактичних перевірок", що підтверджується відповідними відмітками про вручення та підписом платника податку у направленнях на перевірку, копії яких містяться у матеріалах справи /зворот а.с. 67, а.с. 68/.

У термін з 02.02.2024 (18 год. 23 хв.) по 02.02.2024 (21 год. 00 хв.) посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 02.02.2024 №8181/26/15/07/ (дата реєстрації акта в органі ДПС за місцем здійснення діяльності суб`єкта господарювання 05.02.2024) /а.с 63-64/.

В акті фактичної перевірки від 02.02.2024 №8181/26/15/07/ зазначено, що даний підприємець здійснює торгівлю побутовими товарами в магазині за адресою м. Київ, вул. Антоновича, 12 та у мережі інтернет на сайті www.ipeople.ua із використанням зареєстрованого ПРРО. При перевірці встановлено, що споживачем було зроблено покупку за готівкові кошти кабель Lightning to US за ціною 250,00 грн. розрахункова операція проведена належним чином, чек видано. Також споживачем було зроблено повернення цього товару, продавцем (ФОП) було проведено операцію через ПРРО, видано чек на повну суму було надано. Встановлено, що через ПРРО не проведено 33947,00 грн. шляхом підрахунку пояснення з даного приводу додається. Не ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації на загальну суму 91749,00 грн. згідно опису товарно-матеріальних цінностей. Будь-які документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (магазин), не надані до перевірки.

За висновками акту перевірки від 02.02.2024 №8181/26/15/07/ позивачем порушено: п.1, п.2, п. 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (зі змінами та доповненнями), а саме: проведення розрахункових операцій з продажу товарів на загальну суму 33947,00 грн. без застосування РРО та/або ПРРО, без створення у паперовій та /або електронній формі відповідних розрахункових документів (фіскальних чеків); ведення з порушенням встановленого порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, виявлено необлікованих товарів (непродовольча група) на суму 91749,00 грн.; ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України.

23.02.2024 на підставі акту фактичної перевірки від 02.02.2024 №8181/26/15/07/ НОМЕР_1 ГУ ДПС у Полтавській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення форми "С" №5, яким до ФОП ОСОБА_1 за порушення ст. 3 п.1, п.2, п. 12 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" на підставі підпункту 54.3.3 п.54.3 ст. 54 Податкового кодексу України і п.1 ст. 17, ст. 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 №265/95-ВР застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 125696,00 грн. за платежем "штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів" /а.с. 17/;

- податкове повідомлення-рішення форми "ПС" №5, яким до ФОП ОСОБА_1 за порушення пп. 16.1.12 п. 16.1 ст. 16, ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 і п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в розмірі 1020,00 грн. за платежем "адміністративні штрафи та інші санкції (надходження коштів, контроль за справлянням яких закріплено за ГУ ДПС 21081100)" /а.с. 18/.

Позивач не погодився з податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДПС у Полтавській області форми "С" №5 від 23.02.2024 та форми "ПС" №5 від 23.02.2024, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом у даній справі.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням ГУ ДПС у Полтавській області форми "С" №5 від 23.02.2024 та форми "ПС" №5 від 23.02.2024, суд дійшов таких висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За приписами п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Порядок проведення фактичних перевірок, в тому числі й підстав їх призначення, регламентовано статтею 80 ПК України.

Так, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Підставою для проведення фактичної перевірки в наказі від 01.02.2024 №627-П "Про проведення фактичних перевірок" зазначено підпункт 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Позивач в позові зазначав, що наказ на перевірку не відповідає вимогам ПК України, оскільки містить лише посилання на норми законодавства без обґрунтування конкретних фактичних підстав, які зумовили необхідність проведення фактичної перевірки позивача.

За приписами пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Стаття 80 Податкового кодексу України передбачає вичерпні підстави для проведення фактичної перевірки. Втім, застосовуючи конкретну правову підставу для призначення такої перевірки, у наказі на перевірку контролюючий орган зобов`язаний не тільки зазначити відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, але й обґрунтувати (пояснити), які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки.

При цьому передумовою проведення фактичної перевірки з підстав, передбачених підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби.

У постанові Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №580/2615/21 викладено правовий висновок про те, що передумовою проведення фактичної перевірки з підстав, передбачених підпунктами 80.2.2 та 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби.

Разом з тим, приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки позивача, контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми Податкового кодексу України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків (підпункт 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України). Але при цьому відповідач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 , наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, на підставі яких відомостей або документів були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції або інші докази вчинення таких операцій) була встановлена податковим органом. У наказі про призначення перевірки податковий орган не конкретизує суть порушення.

При вирішенні цього спору слід враховувати висновки Верховного Суду (зокрема, але не виключно, викладені у постановах від 11 липня 2022 року у справі №120/5728/20-а, від 21 грудня 2022 року у справі №500/1331/21) відносно того, що формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу, однак, з обов`язковим дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо змісту наказу про проведення перевірки. У разі встановлення в одному підпункті статті декількох самостійних підстав для проведення перевірки кожна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі. Виконання такої вимоги забезпечує розуміння суб`єктом господарювання причин, що зумовили проведення перевірки, а також кола питань, які можуть бути її предметом, залежно від підстави проведення. У такій ситуації в разі виникнення спору щодо наявності дійсних підстав для проведення перевірки або обґрунтованості припущень щодо вчинення суб`єктом господарювання порушень суд має можливість перевірити ці питання під час розгляду адміністративної справи.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 460/1239/19 зазначив, що в межах подібних правовідносин судами попередніх інстанцій не перевірено наявність (відсутність) підстав для проведення перевірки. При цьому, незазначення такої підстави в наказі на проведення перевірки, не свідчить про незаконність наказу або перевірки, оскільки відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України в наказі на перевірку достатньо зазначити підставі для проведення перевірки, визначену цим Кодексом. У посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава), пред`явлення або надіслання у випадках, визначених пунктом 81.1 статті 81 ПК України документів (формальна підстава).

У справах щодо законності/незаконності фактичної перевірки Верховний Суд зазначає, що відсутність у наказі про проведення фактичної перевірки на підставі пп.80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України посилання на конкретну інформацію, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, безперечно є недоліком наказу. Однак, цей недолік не є безумовною підставою для висновку про незаконність перевірки та прийнятих за її результатом рішень, адже суд навіть у разі, якщо податковий орган не розкриває зміст інформації у наказі, повинен при розгляді справи дослідити інформаційну цінність наданих органом ДПС відомостей та надати оцінку тому, чи може вважатися певний документ джерелом інформації про можливі порушення платником податків законодавства.

Так, у постанові від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23 Верховний Суд зазначив, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.

У випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.

Отже, у випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.

Судова палата акцентувала увагу на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

Аналізуючи наведене вище, суд звертає увагу, що суд не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Матеріалами справи підтверджено, що 01.02.2024 в.о. начальника Головного управління ДПС у м. Києві Інною Якушко на підставі підпункту 80.2.2 п. 80.2 ст. 80, п. 69.27 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями, Закону України від 06 липня 1995 року №265/95-BP "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", зі змінами та доповненнями, Закону України від 21 червня 2012 року №5007-VI "Про ціни і ціноутворення", зі змінами та доповненнями, також інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на територіальні органи ДПС прийнято наказ №627-П "Про проведення фактичних перевірок", яким наказано провести фактичні перевірки платників податків/об`єктів, зазначених у додатках 1-120, з питань дотриманням порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками (найманими особами), дотримання вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки). Обґрунтування: доповідна записка управління фактичних перевірок від 01.02.2024 №203/26-15-07-07-00-12. /а.с. 15, зворот а.с. 68/.

Зі змісту спірного наказу не вбачається, яка саме інформація у доповідній записці слугувала підставою для прийняття спірного наказу. Також відсутня інформація, що в даному випадку податковий контроль необхідно було здійснювати саме в формі фактичної перевірки.

У доповідній записці від 01.02.2024 №203/26-15-07-07-00-12 вказано про те, що ГУ ДПС у м. Києві стало відомо про діяльність на території м. Києва платників податків/об`єктів торгівлі (послуг), які здійснюють роздрібну торгівлю товарами, складною побутовою технікою, яка підлягає гарантійному ремонту або надають послуги, в т.ч. через мережу Інтернет без застосування РРО/ПРРО та без видачі фіскальних розрахункових документів. Також зазначено, що від ДПС та інших територіальних органів ДПС надходили листи про необхідність вжиття заходів контролю по деяким платникам податків.

Проте, у доповідній записці управління фактичних перевірок від 01.02.2024 №203/26-15-07-07-00-12, що вказана як підстава для прийняття наказу, не зазначено від яких саме державних органів або органів місцевого самоврядування та яка саме надійшла інформація, що свідчить про можливі порушення платником податків ФОП ОСОБА_1 , не конкретизована інформація та не вказано, де вона міститься, у разі, якщо така наявна у контролюючого органу, а не була ним отримана від державних органів або органів місцевого самоврядування /а.с. 23/.

Податковим органом не надано до суду доказів наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку станом на момент прийняття наказу ГУ ДПС у м. Києві від 01.02.2024 №627-П "Про проведення фактичних перевірок", зокрема, ФОП ОСОБА_1 за адресою господарської одиниці магазину та інтернет магазину ipeople: м. Київ, вул. Антоновича, 12; www.ipeople.ua інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів, яка є підставою для призначення перевірки на підставі п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Також, податковим органом жодним чином не підтверджено наявність у нього або отримання в установленому законодавством порядку інформації щодо позивача про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, яка є підставою для призначення перевірки на підставі п.п. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Тобто, на момент видання наказу на проведення фактичної перевірки у контролюючого органу була відсутня інформація, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів та щодо використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету.

Ураховуючи встановлені обставини у даній справі, суд не може погодитись із доводами контролюючого органу про наявність підстав для призначення фактичної перевірки позивача з наведених у наказі підстав.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 31 липня 2024 року у справі № 2040/7330/18.

Оскільки контролюючим органом не зазначено жодних конкретних відомостей про те, що саме стало передумовою для призначення фактичної перевірки позивача, не визначено те, які саме порушення чинного законодавства були допущені чи можливо допущені безпосередньо позивачем, суд дійшов висновку, що контролюючим органом не доведено наявність законних підстав визначених пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України для проведення спірної фактичної перевірки позивача.

У постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду сформувала правовий висновок про те, що оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

У постанові Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суд від 22 вересня 2020 року у справі №520/8836/18, окрім наведених вище висновків, погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує жодних правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками такої перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення. З урахуванням цього Суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17 виходила з того, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні та проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

У постанові від 21 червня 2024 року у справі №340/16308/22 Верховний Суд вказав, що наведення у наказі як предмета перевірки тієї сфери, для перевірки якої реальних підстав не існувало, не дає приводу для визнання протиправними всіх наслідків перевірки, якщо за її результатами встановлено правопорушення у сфері, для перевірки якої існувала фактична підстава і ця підстава, поряд з іншими, знайшла своє відображення у предметі перевірки відповідно до наказу.

Таким чином, головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процесуальних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.

Вказані висновки також є релевантними та неодноразово були застосовані судами в справах, предметом розгляду яких виступали податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками фактичних податкових перевірок (постанови Верховного Суду від 04 вересня 2020 року справа № 821/1274/18, від 29 грудня 2021 року по справі №140/2889/21, від 01 червня 2022 року по справі №520/7331/21, від 04 травня 2022 року по справі № 120/6683/20-а, від 11 липня 2022 року справа №120/5728/20-а, від 22 червня 2022 року справа № 580/2615/21, від 03 серпня 2023 року справа № 640/7480/19).

У ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що наказ про призначення перевірки не відповідає положенням пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 та п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України.

Також, контролюючий орган, не довівши до відома позивача інформацію, яка стала підставою для призначення і проведення перевірки, позбавив позивача можливості знати та оцінити цю інформацію, для того, щоб скористатися своїм правом на допуск чи не допуск працівників контролюючого органу до перевірки.

Суд зазначає, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Невиконання відповідачем вимог статей 80, 81 Податкового Кодексу України, зокрема, в частині наявності підстав для призначення фактичної перевірки, дотримання умов та порядку допуску до її проведення, призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, а рішення, прийняте за наслідками такої перевірки на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірними та підлягає скасуванню.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 25.09.2024 у справі № 2040/5474/18.

У Рішенні від 20.10.2011 у справі Rysovskyy v. Ukraine Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип належного урядування передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (Beyeler v. Italy, Oneryildiz v. Turkey, Megadat.com S.r.l. v. Moldova, Moskal v. Poland). На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (Lelas v. Croatia і Toscuta and Others v. Romania) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (Oneryildiz v. Turkey, та Beyeler v. Italy).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (Lelas v. Croatia).

За встановлення протиправності дій податкового органу щодо порушення процедури призначення та проведення перевірки у суду відсутня необхідність аналізу законності висновків контролюючого органу по суті виявлених перевіркою порушень.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області форми "С" №5 від 23.02.2024 та форми "ПС" №5 від 23.02.2024 прийняті відповідачем за наслідками спірної перевірки, є протиправними та підлягають скасуванню з огляду на порушення контролюючим органом статей 75-81 Податкового кодексу України щодо призначення та процедури проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 на підставі наказу ГУ ДПС у м. Києві від 01.02.2024 № 627-П.

Суд враховує, що акт перевірки, не був би гарантовано складений у інший спосіб, як тільки внаслідок проведення фактичної перевірки, яка була призначена та проведена на підставі наказу ГУ ДПС у м. Києві від 01.02.2024 №627-П "Про проведення фактичних перевірок", прийнятого з порушенням норм Податкового кодексу України.

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи, що допущені контролюючим органом порушення вимог закону щодо призначення та проведення фактичної перевірки, оформленої актом від 02.02.2024 №8181/26/15/07/, призводять до відсутності правових наслідків такої, акт фактичної перевірки від 02.02.2024 №8181/26/15/07/ з додатками, що є його невід`ємною частиною, не є допустимими доказами на підтвердження факту порушення, за яке оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням форми "С" №5 від 23.02.2024 до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 125696,00 грн. та оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням форми "ПС" №5 від 23.02.2024 до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 1020,00 грн., відповідачем не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, як передбачено частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, тому суд вважає за необхідне згідно пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області форми "С" від 23 лютого 2024 року №5 та визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області форми "ПС" від 23 лютого 2024 року №5.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1267,16 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції №84 від 29.04.2024 /а.с. 14/ та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету /а.с. 29/.

Таким чином, при задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1267 грн. 16 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 9, 6-10, 72-90, 139, 229, 241-245, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44057192, вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36000) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області форми "С" від 23 лютого 2024 року №5.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області форми "ПС" від 23 лютого 2024 року №5.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1267 грн. 16 коп. (одна тисяча двісті шістдесят сім гривень шістнадцять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Сич