Справа № 280/2020/22
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 січня 2025 року м. Дніпросправа № 280/2020/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року (суддя Прасов О.О.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, ОСОБА_2 керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2022 позов задоволено частково, а саме судом:

Визнано протиправним та скасовано Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №74 від 24.06.2021 про перерахунок пенсії.

Визнано протиправним та скасовано Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №74 від 25.06.2021 про перерахунок пенсії.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 із застосуванням всіх підвищень, індексації, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 із застосуванням всіх підвищень, індексації, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині позовної заяви відмовлено.

12.06.2023 на адресу Запорізького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 (далі - заявник) про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду, в якій заявник просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача, допущену ним під час виконання Рішення від 02.06.2022, а саме, відповідач в розрахунку пенсії позивача та в розрахунку боргу за період з 07.10.2009 - 31.03.2023 на момент нарахування/фактичної виплати пенсії на 17.03.2023 протиправно: - не здійснив автоматичні перерахунки індексації та/або масові перерахунки пенсії та не врахував надбавки до пенсії відповідно до ст.27, 28 та ч.2, 3 ст.42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі «Закон 1058-IV») та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 №251 (далі «Постанова КМУ №251») та від 20 лютого 2019р. №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» (далі «Постанова КМУ №124»), у редакції дійсної на момент нарахування/фактичної виплати пенсії позивачу на 17.03.2023 року; - не включив позивача в коло осіб яким відповідач зобов`язаний проводити автоматичні масові перерахунки пенсії, протиправно вказав в рішенні/протоколі/розпорядженні №74 від 17.03.2023 року (Далі «Рішення/Протокол/розпорядження №74 від 17.03.2023 року») в графі «особливості» що пенсія позивачу буцімто «не підлягає МП. признач. за ріш. суду в твердому розмірі з 07.10.2009 по довічно»; - не врахував Позивачу до складових розрахунку пенсії коефіцієнт заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії за віком, відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі «Закон 1058-IV»);

2) згідно до положень ч.ч.1-3 ст.249 КАС України постановити окрему ухвалу і направити її відповідачу для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, а саме зобов`язати відповідача: - скасувати в пенсійній справі позивача графі «особливості» в рішенні/протоколі/розпорядженні №74 від 17.03.2023 року позначку «не підлягає МП. признач. за ріш. суду в твердому розмірі» та включити позивача в коло осіб яким відповідач зобов`язаний проводити автоматичні масові перерахунки пенсії відповідно до Закону; - здійснити розрахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням автоматичних перерахунків індексації та/або масових перерахунків пенсії та надбавок до пенсії, відповідно до ст.27, 28 та ч.2, 3 ст.42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі «Закон 1058-IV») та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 №251 (далі «Постанова КМУ №251») та від 20 лютого 2019р. №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» (далі «Постанова КМУ №124»), в редакції дійсної на момент нарахування/фактичної виплати пенсії позивачу за винятком сплачених сум; - врахувати позивачу до складових розрахунку пенсії за віком коефіцієнт заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії за віком, відповідно до ч.2 ст.40 «Закону 1058-IV».

3) зобов`язати відповідача подати у десятиденний строк звіт про виконання Рішення від 02.06.2022 у адміністративній справі №280/2020/22, а саме згідно до положень ч.ч.1-3 ст.249 КАС України постановити окрему ухвалу і направити її відповідачу для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, а саме зобов`язати відповідача - скасувати в пенсійній справі позивача в графі «особливості» в рішенні/протоколі/розпорядженні №74 від 17.03.2023 року позначку "не підлягає МП. признач. за ріш. суду в твердому розмірі" та включити позивача в коло осіб яким відповідач зобов`язаний проводити автоматичні масові перерахунки пенсії відповідно до Закону; здійснити розрахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням автоматичних перерахунків індексації та/або масових перерахунків пенсії та надбавок до пенсії, відповідно до ст.27, 28 та ч.2, 3 ст.42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Далі «Закон 1058-ІV») та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 (Далі «Постанова КМУ №251») та від 20 лютого 2019р. №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» (Далі «Постанова КМУ №124»), в редакції дійсної на момент нарахування/фактичної виплати пенсії позивачу за винятком сплачених сум; врахувати Позивачу до складових розрахунку пенсії за віком коефіцієнт заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії за віком, відповідно до ч.2 ст. 40 «Закону 1058-ІV».».

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні заяви позивача.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, прийняти нове судове рішення яким задовольнити заяву.

В обґрунтування скарги зазначив, що на момент подання заяви про встановлення судового контролю, так і на момент подання даної апеляційної скарги відповідачем не виконано рішення суду.

Протиправна та дискримінаційна бездіяльність відповідача, а саме не виконувати обов`язок - виплачувати пенсію позивача в належному розмірі у відповідності до діючого, на момент виплати, законодавства з урахуванням компенсації втрати частини доходів, вчинена ним на виконання вішення суду, у зв`язку із чим позивач звернувся з заявою в порядку ст. 383 КАС України.

Від відповідача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

В обґрунтування зазначено, зокрема, що відповідачем було здійснено позивачу перерахунок пенсії було здійснено з 07.10.2009 та розмір пенсії перераховано із застосуванням підвищень, індексації, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством. Розмір пенсії після перерахунку склав 572,40 грн. На виконання Рішення суду по справі № 280/2020/22 позивачу було нараховано за період з 07.10.2009 по 31.03.2023 пенсійні виплати розмір яких складає 80531.07 грн., які виплачені 20.04.2023. Таким чином, судове рішення від 02.06.2022 виконане в межах покладених зобов`язань з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством. Враховуючи наведене, відсутні підстави для задоволення заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч. 2, 3 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 року, «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Згідно з частиною 6 статті 383 КАС України за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Постановлення ухвали у згаданому порядку не вимагає прийняття саме окремої ухвали, а лише вказує на застосування передбачених вказаною статтею процесуальних правил.

Правова природа окремої ухвали визначається її профілактичною спрямованістю, адже відповідно до ч. 1 ст. 249 КАС України вона направляється для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, а не самих порушень закону.

Законом не передбачена можливість визнання протиправними дій чи бездіяльності, скасування індивідуальних актів шляхом ухвалення судом окремої ухвали.

Способи безпосереднього судового контролю за виконанням рішення суду визначені статтями 382, 383 КАС України та різняться залежно від стану виконання такого рішення.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що судовий контроль є спеціальним видом провадження в адміністративному судочинстві, відмінним від позовного. Головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

У постановах від 17.04.2019 (справа №355/1648/15-а), від 12.05.2020 (справа №815/2252/16), від 16.12.2021 (справа №170/167/17) Верховний Суд дійшов наступних висновків:

«…зазначені вище правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.».

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норм КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі «Скордіно проти Італії». Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини»).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невиконання рішення суду, позивач звернувся з заявою в порядку 383 КАС України.

Так, у разі незгоди позивача з розміром пенсії нарахованої за кожен місяць, позивач має право звернутися до суду в порядку ст.383 КАС України (якщо ці питання вирішувалися під час розгляду справи) або з новою позовною заявою (якщо ці питання не були предметом судового розгляду), а не з заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення..

Така правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15, від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а, від 21 серпня 2019 року у справі №295/13613/16, від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17 та від 21 листопада 2019 року у справі № 802/1933/18-а, від 24 вересня 2020 року у справі № 640/15623/19.

Як зазначалось, з огляду на приписи процесуального законодавства, не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушено його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2019 року у справі №826/3678/16 указав, що позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються нетотожними і суддя не вправі відмовити у відкритті провадження у справі.

Матеріали справи свідчать, що рішенням суду у цій справі № 200/3652/22 визначено зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 із застосуванням всіх підвищень, індексації, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, з урахуванням виплачених сум.

Рішення суду набрало сили.

Отже, судовим рішенням зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з 07.10.2009 із застосуванням всіх підвищень, індексації, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України.

На виконання рішення суду по справі відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивачу та було нараховано за період з 07.10.2009 по 31.03.2023 пенсійні виплати розмір яких складає 80531.07 грн., які виплачені 20.04.2023.

Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно положень ч.2 ст. 49 Закону №1058-IV передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч.3 ст. 35 та ст. 46 цього Закону.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 28 Закону № 1058 мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини.

Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений. З 1 січня 2018 року для осіб, які досягли віку 65 років, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, але не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

На підставі частини 3 статті 28 Закону № 1058 за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, позивач, як пенсіонер за віком, користується усіма правами, зокрема і на підвищення та перерахунок пенсії, наданими Законом № 1058. Будь-яких обмежень його прав як пенсіонера, нормами Закону № 1058 не встановлено.

Чинне законодавство України не містить визначення такого поняття як «обов`язковий автоматичний масовий перерахунок пенсії», однак, виходячи зі змісту Закону № 1058, під масовим перерахунком пенсій слід розуміти перерахунок, який здійснюється без звернення пенсіонера на підставі чинних або нових законодавчих актів, з урахуванням документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) пенсіонера та інших документів, що містяться в пенсійній справі на час перерахунку.

Ці перерахунки стосуються досить значної кількості пенсіонерів, особисті показники яких відповідають визначеним нормативним актом умовам, і здійснюються автоматизованим способом, тобто не передбачають звернення пенсіонерів до органів Пенсійного фонду.

Так, згідно п. 4-1 «Прикінцевих положень» Закону № 1058 для осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», крім тих, яким після набрання чинності зазначеним Законом здійснювався перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії: мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу; збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.

За положенням п. 4-3 «Прикінцевих положень» Закону № 1058, пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Частиною 1 статті 42 №1058-IV було передбачено, що пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Згідно ч.2 ст.42 Закону №1058-IV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Особливості щодо перерахунку пенсій містяться також у розділі ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 (пп. 4-1, 4-3), в постановах Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", від 01.04.2020 № 251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році» тощо.

Таким чином, виконання вимог закону, в тому числі щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій, є обов`язком відповідача.

Так, починаючи з жовтня 2009 року, редакція статті 28 Закону № 1058 зазнавала змін, однак, розмір мінімальної пенсії встановлювався не менше прожиткового мінімуму. Проте, розмір пенсії позивача після її поновлення складає значно менше прожиткового мінімуму.

У зв`язку з цим пенсія позивача з 2009 року підлягає перерахунку за весь період згідно положень статті 28 Закону № 1058, чинної станом на конкретний період (кожний місяць відповідного року за період, починаючи з жовтня 2009 року), у тому числі і з жовтня 2009 року.

Відтак, на позивача поширюються приписи статті 28 Закону №1058 з урахуванням пункту 4-1 Прикінцевих положень цього Закону №1058-ІV.

Також, у даному випадку застосуванню підлягають положення статті 27, 28, 42 та пункту 4-1, 4-3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 у редакції, чинній на відповідний період, відповідачем застосовані не були, що призвело до заниження розміру пенсії позивача та відповідно призвели до порушення його пенсійних прав.

Колегія суддів зазначає, що у межах справи встановлена протиправна бездіяльність відповідача щодо виконання судового рішення від 02.06.2022, а саме, не поновлення позивачу нарахування та виплати пенсії за віком з 07 жовтня 2009 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством мінімального розміру пенсії, підвищень, доплати та індексації відповідно до статей 27, 28, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», постановах Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», від 01.04.2020 № 251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році» тощо, з урахуванням виплачених сум.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи наявність рішення суду, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01 жовтня 2009 року відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, з урахуванням підвищень, доплати та індексації відповідно до статей 27, 28, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», постановах Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», від 01.04.2020 № 251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році» тощо, з урахуванням виплачених сум.

При цьому, суд наголошує, що позивач у межах справи не звертався до суду з питання зобов`язання виплати компенсації втрати частини доходів, не визначав порядок розрахунку пенсії та її розмір.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Валентина Ніканорівна Великодна проти України» суд дійшов висновку, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінитися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти змін у майбутньому.

Суд зауважує, що вимоги позивача у цій частині, можуть бути заявлені окремим адміністративним позовом та повинні оцінюватися судом на предмет правомірності таких вимог.

Подібна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 березня 2023 року у справі №200/2737/21-а, від 15 червня 2023 року у справі № 420/18923/21, від 15 грудня 2023 року справа № 340/785/23.

Щодо вимоги заяви про встановлення відповідачу строку для надання звіту на виконання рішення суду в порядку статті 382 КАС України суд зазначає наступне.

За приписами частин першої та другої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слід зазначити, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 16 вересня 2020 у справі № 826/9960 зазначила, що правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

В постанові від 3 квітня 2019 у справі №820/4261/18 Верховний Суд встановив необхідність існування в спірних правовідносинах обставин, з якими стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. У зв`язку з цим, суди попередніх інстанцій при вирішенні спору мають дослідити характер правовідносин, що виникли між сторонами та звертати увагу, що підставою звернення до суду з даним позовом є невиконання судового рішення. Порушенням норм процесуального права є незастосування спеціальних правових норм, передбачених у статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, суд не вбачає підстав для встановлення пенсійному органу обов`язку надати звіт про виконання рішення суду у справі.

Судом не встановлено факту повного невиконання суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи позивача, що є підставою для відмови у задоволені заяви позивача.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала суду прийнято за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильним застосування норм права, що обумовлює її скасування, з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення заяви.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення заяви.

Керуючись ст. 310, 315, 317, 320, 321, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року скасувати.

Прийняти нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , подану в порядку статей 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, задовольнити частково.

Визнати протиправну бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2022 в адміністративній справі № 280/2020/22, а саме, не поновлення ОСОБА_1 нарахування та виплати пенсії за віком з 07 жовтня 2009 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством мінімального розміру пенсії, підвищень, доплати та індексації відповідно до статей 27, 28, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», постановах Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», від 01.04.2020 № 251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році» тощо, з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню пункту 9 частини першої статті 129, статті 129-1 Конституції України, статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України при виконанні рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2022 в адміністративній справі № 280/2020/22 та провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 жовтня 2009 року відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV № «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, з урахуванням підвищень, доплати та індексації відповідно до статей 27, 28, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», постановах Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», від 01.04.2020 № 251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році» тощо, з урахуванням виплачених сум.

В задоволені іншій частини заяви відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров