Справа № 260/2391/24
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 260/2391/24 пров. № А/857/17117/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року у справі №260/2391/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Плеханова З. Б.,

дата ухвалення рішення 30 травня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідачів щодо відмови йому у призначенні пенсії, зарахувати у загальний трудовий стаж період роботи у ППЧ-25 с. Вишково з 02 жовтня 1995 року по 02 вересня 1996 року на посаді пожежного та з 02 вересня 1996 року по 10 вересня 2000 року на посаді командира відділення згідно з вкладення до трудової книжки, зобов`язати призначити пенсію по інвалідності з часу звернення із заявою.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ПФУ у Чернівецькій області №71 від 18 березня 2024 року. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області при прийнятті 11 березня 2024 року та реєстрації заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності за №1105. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 березня 2024 року про призначення пенсії у чіткій відповідності до: п.4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений Постановою Правління 25.11.2005 №22-1; ст.47 Закону України "Про адміністративну процедуру" №2073-IX. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області судові витрати у розмірі 605,60 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надати суду звіт про виконання рішення суду протягом 30 днів з дня отримання даного рішення.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням у частині задоволених позовних вимог, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення в цій частині прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню, покликаючись на те, що на підставі доданих до заяви про призначення пенсії документів позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ст.32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 25 жовтня 1995 року по 10 вересня 2000 року, оскільки відсутня інформація про реорганізацію підприємства. Крім того, звертає увагу на те, що оскаржуване рішення №71 від 18 березня 2024 року про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком за екстериторіальним принципом прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, а тому підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області вчинити певні дії відсутні. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 квітня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління ПФУ в Закарпатській області, і у відповідь отримав лист від 14 квітня 2021 року, в якому роз`яснено, що у його випадку він матиме право на пенсію по інвалідності 3 групи за ст.32 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як особа, якій виповнилося від 46 років до 48 років включно за наявності страхового стажу 11 років. За попереднім прорахунком згідно з наданими копіями документів та даних персоніфікованого обліку загальний стаж роботи за період з 01 вересня 1987 року по 31 травня 2018 року становить 11 років та 2 дні. В тому числі 1 рік страхового стажу за період роботи з 01 січня 2004 року по 31 березня 2021 року. Таким чином йому необхідно звернутися для призначення пенсії по інвалідності до 13 серпня 2021 року із заявою та відповідними документами.

06 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Хустського об`єднаного управління ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності, де зазначив, що визнаний особою з інвалідністю 3 групи (з 01 лютого 2021 року по 28 лютого 2023 року), додавши документи, зазначені у переліку.

13 травня 2021 року ГУ ПФУ в Закарпатській області повідомило заявника, що за результатами поданої ним заяви прийнято рішення №71 від 06 травня 21 року про відмову у призначення пенсії по інвалідності, оскільки згідно наданих документів загальний страховий стаж складає 8 років 9 місяців 8 днів. До стажу не враховано період роботи з 02 жовтня 1995 року по 31 грудня 1997 року в ПТЧ-25 с. Вишково (відсутнє перейменування підприємства), оскільки для призначення пенсії подано вкладиш до трудової книжки, який є недійсним без трудової книжки у відповідності до Інструкції №58 від 1993 року. В рішенні зазначено, що заявник працює.

Позивач оскаржив рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області №71 від 06 травня 21 року про відмову у призначення йому пенсії по інвалідності.

09 лютого 2022 року ЗОАС прийняв рішення у справі №260/5769/21, яким визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України від 06 травня 2021 року №71. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 травня 2021 року про призначення пенсії відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений Постановою Правління 25.11.2005 №22-1.

Рішення набуло законної сили 11 березня 2022 року.

Матеріали пенсійної справи не місять доказів виконання вищевказаного судового рішення.

11 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності, в якій зазначив, що він визнаний особою з інвалідністю з 20 листопада 2023 року по 30 листопада 2024 року, працює.

У Розписці-повідомленні зазначено, що заява прийнята 11 березня 2024 року і зареєстрована за №1105. Перелік документів, доданих до заяви: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, заява про призначення пенсії, паспорт, виписка з акту огляду МСЕК про встановлення групи інвалідності, витяг з реєстру страхувальників, військовий квиток, заява про спосіб виплати пенсії, пам`ятка пенсіонера.

Рішення за наслідками розгляду вищевказаної заяви матеріали електронної пенсійної справи не містять.

18 березня 2024 року Головним управлінням ПФУ у Чернівецькій області прийнято рішення №71 від 18 березня 2024 року, яким відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності заявнику, мотивуючи тим, що страховий стаж особи 10 років 5 місяців 8 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 25 жовтня 1995 року по 10 вересня 2000 року, оскільки відсутня інформація про реорганізацію підприємства.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам Закону №2073-ІХ, оскільки ГУ ПФУ в Чернівецькій області не дотримано вимог щодо його змісту, зокрема, до його мотивувальної частини, відповідач не може посилатися на документи, які було додані позивачем до інших його заяв, які були розглянуті іншим відповідачем та за наслідками яких винесені інші рішення, які містяться в матеріалах даної електронної пенсійної справи. Крім того, при прийнятті, реєстрації заяви позивача ГУ ПФУ в Закарпатській області не дотримано вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою ПФУ від 25.11.2005 №22-1, оскільки представником ГУ ПФУ в Закарпатській області не роз`яснено порядок підтвердження страхового стажу, недостатньо перевірено зміст і належне оформлення наданих документів, не повідомлено позивача про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів. Оскільки судом під час розгляду цієї справи встановлено недотримання відповідачами процедури розгляду заяви позивача, що призвело до неповноти з`ясування обставин справи, то суд не має повноважень зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення щодо права позивача на пенсію, відтак, враховуючи, що тим обставинам, які були встановлені судом належна оцінка відповідачем як органом, до виключних повноважень якого належить призначення пенсії заявнику, не надавалася, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву позивача щодо призначення пенсії по інвалідності, з урахування правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. Крім того, суд вважав доцільним у цій справі застосувати судовий контроль шляхом зобов`язання відповідача надати суду звіт про виконання рішення суду.

Даючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено.

Ст.1 Закону №1058-ІV передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.24 цього Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст.56 Закону України №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (у редакції, що діяла до 01 січня 2004 року) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до п.1-3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року №110 (надалі Інструкція №58) встановлено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3. Інструкції №58).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 року, у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4 Інструкції №58).

За змістом п.2.14 Інструкція №58 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки Відомості про роботу пишеться: прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у Класифікаторі професій.

Відповідно до пункту 2.15 Інструкції №58, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Згідно з п.4.1 Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Матеріалами справи, зокрема, вкладишем до трудової книжки ОСОБА_1 від 01 вересня 1997 року стверджується, що позивач 02 жовтня 1995 року призначений на посаду пожежного у ППЧ-25 с. Вишково (Наказ №13 від 02 жовтня 1995 року), 02 вересня 1996 року переведений на посаду командира відділення (Наказ №13 від 10 вересня 1996 року), 10 вересня 2000 року звільнений з посади командира відділення за власним бажанням (Наказ №10-к від 01 вересня 2000 року) (а.с.10, 57).

Разом з тим, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (визначеного для розгляду документів за принципом випадковості) №71 від 18 березня 2024 року відмовлено в призначенні позивачу пенсії по інвалідності з підстав відсутності необхідного страхового стажу 12 років. Повідомлено, що загальний страховий стаж позивача становить 10 років 5 місяців 08 днів, оскільки до страхового стажу не зараховано період роботи з 25 жовтня 1995 ороку по 10 вересня 2000 року, оскільки відсутня інформація про реорганізацію підприємства (а.с.5).

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідач жодним чином не обґрунтовує ту обставину, який зв`язок та вплив має відсутність інформації про реорганізацію з її змістом, який у свою чергу відображає необхідну інформацію щодо роботи позивача.

Колегія суддів зазначає, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації; за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що орган пенсійного фонду має усі правові підстави для того, щоб самостійно витребовувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, проведення перевірки, зустрічної перевірки для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Разом з тим, у спірних правовідносинах пенсійним органом не подано жодного доказу щодо вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності записів, а відмовлено у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи, виявивши відсутність інформації про реорганізацію підприємства.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що пенсійним органом безпідставно не зараховано до загального страхового стажу позивача періоди його роботи у ППЧ-25 с.Вишково з 02 жовтня 1995 року по 10 вересня 2000 року, а тому оскаржуване рішення Головного управління ПФУ у Чернівецькій області №71 від 18 березня 2024 року є протиправним та підлягає скасуванню; доводи апеляційної скарги у зв`язку з наведеним вище колегія суддів відхиляє.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам Закону України «Про адміністративну процедуру» №2073-ІХ, оскільки ГУ ПФУ в Чернівецькій області не дотримано вимог щодо його змісту, зокрема, до його мотивувальної частини, відповідач не може посилатися на документи, які було додані позивачем до інших його заяв, які були розглянуті іншим відповідачем та за наслідками яких винесені інші рішення, які містяться в матеріалах даної електронної пенсійної справи.

Щодо доводів апелянта про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не приймало оскаржуване рішення, тому підстави для зобов`язання вчинення дій останнім відсутні, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Як вбачається з матеріалів справи, для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, рішенням якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Таким чином, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду заяви про зарахування стажу роботи має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, а тому судом першої інстанції помилково зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати позивачу до страхового стажу спірні періоди роботи, а відтак рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22, від 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання призначити пенсію по інвалідності, то колегія суддів вважає, що повноважним органом для обрахунку та призначення пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким не надана оцінка, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії, а тому у спірних правовідносинах суд не вправі зобов`язати відповідача призначити пенсію, оскільки пенсійним органом у оскаржуваному позивачем рішенні не вирішено питання щодо врахування спірних періодів роботи позивача до загального стажу для призначення пенсії по інвалідності, тому доводи апелянта в цій частині є підставними.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області протиправно не зараховано до загального страхового стажу позивача періоди його роботи у ППЧ-25 с.Вишково з 02 жовтня 1995 року по 10 вересня 2000 року, оскільки записи у вкладиші трудової про період роботи позивача з 02 жовтня 1995 року по 10 вересня 2000 року є достатніми для зарахування спірного періоду до загального страхового стажу, а тому оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії є протиправним і підлягає скасуванню і з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до загального страхового стажу позивача вищевказані періоди роботи та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії по інвалідності із врахуванням висновків суду.

Крім того, щодо висновку суду першої інстанції про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надати суду звіт про виконання рішення суду протягом 30 днів з дня отримання даного рішення, то колегія суддів зазначає, що підстави стверджувати про невиконання такого рішення на даний час відсутні.

Таким чином, доводи апелянта є частково підставними, з наведених вище мотивів, і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції в частині доводів апеляційної скарги, які визнані колегією суддів підставними.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Враховуючи те, що по суті розгляду вказаної справи позовні вимоги позивача задоволено частково, то відповідно до ст.139 КАС України із відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню судовий збір на суму 605,60 грн, сплачений ним згідно з квитанцією № від 13 травня 2024 року за подання позовної заяви.

Керуючись ст.139, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року у справі №260/2391/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративним позовом ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ у Чернівецькій області про відмову у призначенні пенсії по інвалідності №71 від 18 березня 2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у ППЧ-25 с.Вишково з 02 жовтня 1995 року по 10 вересня 2000 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області невідкладно повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності від 11 березня 2024 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області () на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 03 лютого 2025 року.