Справа № 600/5322/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/5322/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію державного службовця відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 період проходження військової служби до стажу державної служби та призначити пенсію державного службовця відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII з 05 вересня 2024 року.

Позов обґрунтовано тим, що позивач не погоджується з відмовою відповідача у переведенні його з пенсії за віком, призначеної на загальних підставах, на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Як стверджує у своїй відмові відповідач, станом на 01 травня 2016 року у позивача відсутні 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. При цьому пенсійним органом не зараховано позивачу до його стажу державної служби періоду проходження військової служби з 03 листопада 1978 року по 12 листопада 1980 року, що, на думку позивача, є протиправним, оскільки період проходження військової служби підтверджується записами трудової книжки, військовим квитком та розрахунком трудового стажу. Відповідно, з урахуванням періоду проходження військової служби стаж державної служби позивача становитиме 11 років 10 місяців 20 днів (при цьому відповідачем визнається, що у позивача станом на 01 травня 2016 року наявний стаж державної служби тривалістю 9 років 10 місяців 10 днів), що надає йому право на призначення пенсії державного службовця з дати звернення до відповідача із заявою про перехід з одного виду пенсії на інший, тобто з 05 вересня 2024 року.

Ухвалою суду від 21 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву; витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області копію пенсійної справи позивача.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, заперечуючи проти позовних вимог, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано, що стаж державної служби позивача станом на 01 травня 2016 року становить 9 років 10 місяців 10 днів. Тобто, станом на вказану дату у позивача відсутній 10-річний стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, необхідний для призначення йому пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». Стосовно періоду проходження позивачем військової служби з 03 листопада 1978 року по 12 листопада 1980 року відповідач вказав, що такий період зараховано до загальної тривалості страхового стажу, однак правові підстави для зарахування такого періоду до стажу державної служби відсутні, оскільки положення законодавства, які визначали, що час військової служби включався до стажу державної служби, втратили чинність 01 травня 2016 року. Зазначивши про відсутність протиправних дій по відношенню до позивача, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та визнається сторонами, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області як отримувач пенсії за віком.

05 вересня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про перехід на пенсію державного службовця із зарахуванням періоду проходження військової служби з 03 листопада 1978 року по 12 листопада 1980 року до стажу державної служби та призначення пенсії державного службовця відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу».

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 05 вересня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області видало листа від 20 вересня 2024 року №4148-3973/Г-17/8-2400/24, в якому вказано, що право на призначення пенсії державного службовця поширюється виключно на осіб, які працювали на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців та набули необхідний спеціальний стаж станом на 01 травня 2016 року. Так, згідно наданих документів стаж державної служби ОСОБА_1 станом на 01 травня 2016 року становить 9 років 10 місяців 10 днів. У зв`язку з наведеним відповідачем у листі вказано, що у позивача відсутнє право на переведення на пенсію за віком за нормами Закону України «Про державну службу», оскільки станом на 01 травня 2016 року у нього відсутні 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби.

Стосовно питання врахування часу проходження військової служби до тривалості стажу державного службовця відповідач у листі від 20 вересня 2024 року №4148-3973/Г-17/8-2400/24 вказав, що постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 було затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, згідно з яким до стажу державної служби включався, зокрема, час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях. Дана постанова втратила чинність 01 травня 2016 року. Відповідно, період проходження ОСОБА_1 військової служби з 03 листопада 1978 року по 12 листопада 1980 року зараховано до загальної тривалості страхового стажу, однак правові підстави для зарахування такого періоду до тривалості стажу держслужби відсутні.

За таких обставин позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з пунктами 7-9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З матеріалів справи вбачається, що звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом обумовлене його незгодою із діями відповідача як суб`єкта владних повноважень щодо відмови у призначенні йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Таким рішенням про відмову у призначення пенсії є, на думку позивача, лист Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області 20 вересня 2024 року №4148-3973/Г-17/8-2400/24.

Між тим, вказана позиція позивача помилкова, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини першої статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV) призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Абзацами 2-3 частини першої статті 44 Закону №1058-IV встановлено, що звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регулює Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року №13-1), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Так, згідно пункту 1.1 Розділу І Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

В абзаці 2 пункту 1.1 Розділу І Порядку №22-1 зазначено, що заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року №13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 05 вересня 2024 року подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області заяву про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Розділ IV Порядку №22-1 регулює порядок приймання, оформлення та розгляд документів.

Відповідно до абзацу 2 пункту 4.1 Розділу IV Порядку №22-1 заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Абзацами 2-3 пункту 4.3 Розділу IV Порядку №22-1 унормовано, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Отже, наведене свідчить про те, що у разі звернення особи із заявою про призначення пенсії/переведення з одного виду пенсії на інший пенсійний орган зобов`язаний діяти згідно вказаного Порядку №22-1, зокрема, розглянути подані документи та прийняти рішення за результатами розгляду такої заяви.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було розглянуто у відповідності до вимог Порядку №22-1 подану позивачем 05 вересня 2024 року заяву про призначення пенсії/переведення з одного виду пенсії на інший (відповідно до Закону України «Про державну службу»).

Пенсійним органом рішення щодо призначення/переведення з одного виду пенсії на інший/відмову у призначенні позивачу пенсії, фактично, не приймалося.

Отже, суб`єкт владних повноважень у спірних відносинах діяв не у спосіб, встановлений законодавством.

Аналогічної позиції у подібних відносинах щодо неналежного розгляду заяви особи про перерахунок пенсії без ухвалення пенсійним органом відповідного рішення у відповідності до Порядку №22-1 також дотримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд у постановах від 16 вересня 2024 року (справа №600/1720/24-а), від 19 листопада 2024 року (справа №600/2137/24-а).

Водночас лист Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 20 вересня 2024 року №4148-3973/Г-17/8-2400/24, після отримання якого позивач і вирішив подати цей позов до суду, не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, адже не є актом правозастосування. Названий лист носить лише інформаційний характер, оскільки не породжує виникнення, зміну або припинення прав, обов`язків позивача. Цей лист, як вбачається з його змісту, є по суті відповіддю на заяву позивача та містить інформацію про порядок, умови та підстави для призначення пенсії державного службовця, а також роз`яснення щодо відсутності підстав для зарахування до стажу державної служби періоду проходження військової служби з 03 листопада 1978 року по 12 листопада 1980 року.

З огляду на викладене, суд вважає передчасними твердження у позовній заяві про надання позивачу пенсійним органом саме відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зазначене виключає можливість визнання судом протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Щодо тверджень відповідача у листі від 20 вересня 2024 року №4148-3973/Г-17/8-2400/24 про відсутність підстав для зарахування періоду проходження позивачем військової служби з 03 листопада 1978 року по 12 листопада 1980 року до стажу державної служби суд зазначає таке.

01 травня 2016 року набув чинності Закон України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889-VIII), підпунктом 1 пункту 2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" якого визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про державну службу" крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Частиною першою статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII "Про державну службу" (далі - Закон №3723-XII) визначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, необхідною умовою для наявності у державних службовців, які на день набрання чинності Законом №889-VIII займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та осіб, які на день набрання чинності Законом №889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону №1058-IV.

Тобто, до 01 травня 2016 року (дати набрання чинності Законом №889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пунктом 10 розділу XI Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу" визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу XI Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу" визначено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, особа має право на призначення їй пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у разі наявності в неї станом на 01 травня 2016 року стажу державної служби: 10 років за умови перебування особи станом на 01 травня 2016 року на посаді державної служби; 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на посаді державної служби.

Як вбачається зі змісту листа 20 вересня 2024 року №4148-3973/Г-17/8-2400/24 та відзиву на позовну заяву, відповідач вважає, що період проходження позивачем військової служби з 03 листопада 1978 року по 12 листопада 1980 року не підлягає зарахуванню до його стажу державної служби з тих підстав, що Порядок обчислення стажу державної служби, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283, втратив чинність 01 травня 2016 року.

Між тим, суд вважає такі твердження відповідача помилковими, адже пунктом 8 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII чітко передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених чинним на той час законодавством.

Вказане також кореспондується з положеннями пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229, відповідно до якого стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Закону №889-VІІІ обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII.

Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (чинний до 01 травня 2016 року) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби (далі - Порядок №283).

Зокрема, абзацом п`ятим пункту 3 Порядку №283 передбачалось, що до стажу державної служби включається також час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Право на зарахування особі до стажу державної служби періоду проходження військової служби також передбачено і статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ, згідно з якою військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Крім цього, абзацом 2 пункту 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» також передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, враховуючи положення пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, при обчисленні стажу державної служби позивача підлягають застосуванню наведені вище норми Порядку №283, а тому період перебування його на військовій службі з 03 листопада 1978 року по 12 листопада 1980 року підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Віднесення періоду військової служби до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби є певною соціальною гарантією військовослужбовців, а тому повинна застосовуватись поряд із положенням Закону України «Про державну службу».

Указаної позиції дотримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд у справах №560/11434/22 (постанова від 04 травня 2023 року), №560/10852/24 (постанова від 13 січня 2025 року).

За таких обставин безпідставним є висновок відповідача, наведений у листі від 20 вересня 2024 року №4148-3973/Г-17/8-2400/24, про відсутність підстав для зарахування періоду проходження позивачем військової служби до стажу державної служби. При цьому посилання відповідача на те, що Порядок №283 втратив чинність, у зв`язку з чим відсутні підстави для зарахування періоду проходження позивачем військової служби до стажу державної служби, прямо суперечать наведеним вище положенням законодавства.

Водночас суд зауважує, що враховуючи неналежний розгляд відповідачем заяви позивача від 05 вересня 2024 року, тобто вчинення ним дій не у спосіб, встановлений законодавством, наявні правові підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо розгляду указаної заяви із зобов`язанням повторно її розглянути у відповідності до Порядку №22-1 з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Відтак, позовні вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 період проходження військової служби до стажу державної служби та призначити пенсію державного службовця відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII з 05 вересня 2024 року, наразі є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що наявні підстави для часткового задоволення заявлених вимог. При цьому доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, викладені у відзиві, є безпідставними та такими, що не свідчать про законність його дій у спірних відносинах.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії/переведення з одного виду пенсії на інший від 05 вересня 2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії/переведення з одного виду пенсії на інший від 05 вересня 2024 року та додані до неї документи відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому судовому рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 05 лютого 2025 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ); відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (Площа Центральна, 3, м. Чернівці, ).

Суддя О.П. Лелюк