Справа № 420/2959/25
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2959/25
У Х В А Л А
03 лютого 2025 року м.Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Дубровна В.А, перевіривши виконання вимог статей 160-161 КАС України за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
До суду з позовом звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач в/ч НОМЕР_1 ), у якому, просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди з 26.09.2019 року по 21.11.2024 року включно із врахуванням щомісячної індексації-різниці у відповідному розмірі;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію різницю грошового забезпечення щомісячно у сумі 4463,15 гривень за періоди з 26.09.2019 року по 21.11.2024 року у загальній сумі 274 483,73 гривень.
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не включення індексації грошового забезпечення до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення за 2019 - 2024 роки;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити виплату ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2016 - 2024 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення, з врахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними), чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху.
Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї документами, суддя вказує про таке.
Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Умови проходження більшості видів публічної служби, у тому числі питання щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, зокрема, статтею 233 Кодексу законів про працю України.
Так, за правилами частин першої, другої статті 233 КЗпП України (в редакції, що діяла до 19 липня 2022 року) працівник міг звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» ( далі - Закон № 2352-ІХ) запроваджено ряд змін у трудовому законодавстві, зокрема, положення частини другої статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)»
Закон України № 2352-ІХ та, відповідно, і нова редакція статті 233 КЗпП України набрали чинності з 19 липня 2022 року.
Верховний Суд неодноразово вже висловлював правову позицію щодо застосування приписів статті 233 КЗпП України як до, так і після змін, запроваджених Законом № 2352-IX.
Зокрема, у справі № 580/9690/23 Верховний Суд сформував такий висновок « … до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Водночас у справі № 380/6701/24 Верховний Суд констатував, що дія статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-IX поширюється лише на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою чинності.
Як вбачається з матеріалів позову, позивач після звільнення з військової служби 21.11.2024 р. звернувся до суду з даним позовом, вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпеченн за періоди з 26.09.2019 року по 21.11.2024 р. та щодо не включення індексації грошового забезпечення до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого позивачу нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення за 2019 - 2024 роки.
Оскільки спір щодо виплати індексації грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовця охоплюється визначенням «законодавство про оплату праці», то до вказаних спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, зокрема, до позовних вимог, які охоплюють період з 2019 по 2022 рік та з 26.09.2019 по 18.07.2022 застосуванню підлягають приписи частини другої статі 233 Кодексу законів про працю України - у редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року, якою визначено, що особа (працівник, службовець) має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Щодо позовних вимог, які охоплюють період з 19.07.2022 року, підлягають застосуванню приписи статі 233 Кодексу законів про працю України, у редакції після 19 липня 2022 року, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду.
При цьому, відповідно до пункту першого глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 Кодексу законів про працю України, на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 року «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України відмінено карантин.
Отже, з урахуванням закінчення дії карантину з 01.07.2023 року підлягають застосуванню строки, визначені статтею 233 КЗпП України, в редакції Закону №2352-IX.
Зважаючи на це, право позивача на звернення до суду з цим позовом в частині позовних вимог з 19.07.2022 року по 30.06.2023 року припадає на дію карантину, тому строк звернення до суду в межах вказаного спірного періоду є продовженим, а тому є необмеженим.
Разом з тим, звернувшись до суду 29.01.2025 року з позовними вимогами, які охоплюють період з 01 липня 2023 року по 30 жовтня 2023 року, позивачем пропущений тримісячний строк звернення до суду.
В контексті вказаного, позивачем також пропущений строк звернення до суду в частині заявлених вимог щодо виплати грошової допомоги на оздоровлення із врахуванням індексації грошового забезпечення за 2023 та 2024 роки, оскільки з довідки про нараховане грошове забезпечення виданої військовою частиною НОМЕР_1 від 26.11.2024 р. за №1042/302/27/140/ПС вбачається, що грошова допомоги на оздоровлення за 2023 та 2024 роки , була виплачена позивачу в вересні 2023 р. та лютому 2024 р., тому про факт оскаржуваної бездіяльності відповідача в частині не врахування індексації грошового забезпечення при виплаті грошової допомоги на оздоровлення позивачеві не могло не бути відомо принаймні з вересня 2023 року. та лютого 2024 року відповідно.
При цьому, суддя зауважує, що строк звернення до суду в розглядуваному випадку слід обраховувати з моменту, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а не у день виключення позивача зі списків особового складу, як про це помилково вказує позивач.
Вказане підтверджується тим, що виплата грошового забезпечення та його індексація має щомісячний характер, відповідно позивач мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про виплату індексації грошового забезпечення або причини її не виплати.
Частиною 6 статті 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем надано клопотання про поновлення строків , в якому в якості підстави щодо обізнаності позивача про порушення його прав, останній вказує на довідку про сплачені суми грошового забезпечення, яку отримав 26.11.2024 р. , а відтак вважає, що строк звернення до суду є дотриманим.
Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом та наявності підстав для його поновлення з урахуванням вказаних доводів позивача, суд враховує наступне.
Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Виходячи з висновків Верховного Суду, які викладено у постанові від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Крім того, позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів при зверненні до суду, він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом трьох місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.
В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Суд повторно звертає увагу позивача, що виплата грошового забезпечення та його індексація має щомісячний характер, а відтак є помилковою його позиція щодо початку відліку строку звернення до суду з цими вимогами з 26.11.2024 року - моменту отримання ним довідки про сплачені суми грошового забезпечення, оскільки ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду із заявленими вимогами.
Відповідно до наведеного законодавства, тримісячний строк звернення до суду з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені, застосовується виключно до спорів, пов`язаних із виплатами, що належать працівникові при звільненні.
Таким чином, у вказаній заяві про поновлення пропущеного строку для звернення до суду не вказуються обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від його волевиявлення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне в звернення до суду, не надано доказів на підтвердження таких обставин.
Відповідно до частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 123, яка кореспондується з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, якими зокрема, передбачено, якщо заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
З огляду на наведені мотиви підстав, якими позивач обґрунтовує причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом, не є поважними, а тому суд дійшов висновку про повернення позивачеві позовної заяви.
Згідно з частиною восьмою статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, а тому не є обмеженням доступу позивача до правосуддя та забезпечує практичну можливість реалізації його права на судовий захист.
Керуючись ст.ст. 122, 123, п. 9 ч. 4 ст. 169, 243, 248 КАС України,
В задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку - відмовити.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в частині невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 липня 2023 року по 30 жовтня 2023 року, а також в частині не включення індексації грошового забезпечення до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення за 2023 та 2024 роки - повернути позивачу.
Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали надіслати позивачу.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її підписання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В.А. Дубровна