Справа № 320/17173/24
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

1) визнати протиправним рішення та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 11 від 13.03.2024 в частині неврахування стажу роботи на посаді слідчого, терміну проходження строкової служби, половини терміну навчання у вищому навчальному закладі до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку і призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та дати, з якої потрібно призначити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: загальний строк проходження строкової служби (2 роки 26 днів), служби на посаді слідчого (3 роки 3 місяці 29 днів) та половину терміну навчання у вищому навчальному закладі (1 рік 6 місяців) і здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, періодів: служби в Радянській Армії; половини строку стаціонарного навчання у Харківському юридичному інституті/Українській державній юридичній академії та роботи на посаді слідчого у Відділі внутрішніх справ Васильківського райвиконкому Запорізької області МВС України.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, періодів: служби в Радянській Армії; половини строку стаціонарного навчання у Харківському юридичному інституті/Українській державній юридичній академії та роботи на посаді слідчого у Відділі внутрішніх справ Васильківського райвиконкому Запорізької області МВС України.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 27 грудня 2023 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 66 % суддівської винагороди, на підставі довідки Верховного Суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці від 23.01.2024 №381/02-24, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та винести рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Апелянт свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції порушені норми матеріального і процесуального права.

Відповідач, наводячи норми права, які регулюють порядок перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, зазначає, що всупереч висновків суду першої інстанції відсутні підстави для врахування інших періодів, окрім роботи суддею, до стажу роботи позивача, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці. Крім того, наголошує на безпідставності стягнення з ГУ ПФ в м. Києві витрат, пов`язаних із сплатою судового збору.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії.

Крім того, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити його в частині зобов`язання ГУ ПФ в м. Києві здійснити з 27.12.2023 перерахунок та виплату ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 66% суддівської винагороди, на підставі довідки Верховного Суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці від 23.01.2024 №381/02-24, з урахуванням раніше виплачених сум, виклавши його в наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 66% суддівської винагороди, на підставі довідки Верховного Суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці від 23.01.2024 №381/02-24, з урахуванням раніше виплачених сум.». Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги наголошує, що судом не було надано оцінки доводам позивача в частині наявності у нього права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання саме з 19.02.2020, оскільки таке право ОСОБА_1 набув з наступного дня після ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020. Наголошує, що судом залишено поза увагою те, що, починаючи з лютого 2021 року позивач вчиняв активні дії, спрямовані на видачу довідки про розмір суддівської винагороди як судді вищого спеціалізованого суду у відповідності до розміру, визначеного ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а відтак ненадання такої довідки внаслідок протиправних дій голови ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України, Верховного Суду і Пенсійного фонду України не може мати наслідком позбавлення судді у відставці права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з моменту виникнення такого права, а саме з 19.02.2020.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач просить залишити її без задоволення, задовольнивши повністю апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Свою позицію обґрунтовує тим, що мотиви і доводи апеляційної скарги відповідача не містять будь-яких аргументів на спростування правильності позиції суду першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу позивача від відповідача не надійшло.

Після надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 20.01.1995 по 03.10.2016 ОСОБА_1 займав посади професійного судді у судах першої, апеляційної та касаційної інстанціях.

Наказом голови Вищого адміністративного суду України № 636-к від 03.10.2016 ОСОБА_1 , суддю Вищого адміністративного суду України, з 03.10.2016 відраховано зі штату суду у зв`язку із звільненням у відставку відповідно до постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 №1515-VІІІ.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що з 04.10.2016 ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФ в м. Києві та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, виходячи із суддівської винагороди судді Вищого адміністративного суду України.

Матеріали справи свідчать, що Верховним Судом 23.01.2024 видано позивачу довідку №381/0/2-24 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Указана довідка видана на підставі Закону України від 21.11.2023 №3481-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у зв`язку з рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 щодо забезпечення безперервності здійснення правосуддя найвищим судом у системі судоустрою України».

08 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ в м. Києві із заявою про перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці на підставі вказаної довідки.

Рішенням від 13.03.2024 №11 відповідач здійснив перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , починаючи з 27.12.2023. При цьому щомісячне грошове утримання судді у відставці було визначено у розмірі 52% від грошової винагороди судді із розрахунку стажу на посаді судді 21 рік 8 місяців та 12 днів.

Вважаючи протиправним таке рішення відповідача, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково та зазначив, що в силу усталеної практики Верховного Суду щодо застосування норм законодавства України, яке регламентує статус суддів у відповідний період, стаж роботи на посаді слідчого, половина строку навчання за денною формою, а також період проходження строкової військової служби підлягають зарахуванню до спеціального стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та враховується при визначенні розміру довічного грошового утримання. Водночас, суд зазначив, що довідка Верховного Суду, відомості якої стали підставою для перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, видана станом на 27.12.2023, а відтак відсутні правові підстави для застосування визначених у ній розмірів суддівської винагороди за період, починаючи з 19.02.2020.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.

Згідно частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до ст. 58 Основного Закону України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Приписи ч. 6 ст. 47 і п. 8 ч. 4 ст. 48 Конституції України регламентують, що незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 92 Основного Закону України статус суддів визначається виключно законами України. Крім того, щодо суддів у ч. 2 ст. 127 Конституції України окремо визначено вимоги щодо несумісності. Так, відповідно до положень цієї статті професійні судді не можуть належати до політичних партій і профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької та творчої.

За рахунок заборони займатися іншою оплачуваною роботою суддям установлюються належні умови матеріального та соціально-побутового забезпечення.

Конституційний статус судді передбачає, у тому числі, що надання судді в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

У рішенні від 24.06.1999 № 6-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів, а важливим механізмом забезпечення цих гарантій є встановлений частиною першою статті 130 Конституції України обов`язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Конституційним Судом України у рішенні від 11.10.2005 №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої розуміється у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, у тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Крім того, у рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 підкреслено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Згідно п. 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Положеннями Європейської хартії від 10.07.1998 про закон «Про статус суддів» визначено, що рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (п. 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку з посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п. 6.4).

Також у Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів зазначено, що дуже важливо (особливо для новітніх демократій) передбачити конкретні нормативно-правові положення, які б гарантували захист від зменшення розміру суддівських виплат (п. 62).

Як зазначається в Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17.11.2010 №(2010)12, «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Крім того, у наведеному вище рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 Конституційний Суд України також встановив, що аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності.

Матеріали справи свідчать, що на момент звільнення ОСОБА_1 з посади судді у відставку спірні правовідносини були врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон №2453-VІ), який визначав організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Судовою колегією враховується, що згідно ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

У свою чергу, абз. 4 п. 34 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час обрання ОСОБА_1 на посаду судді Васильєвського районного суду Запорізької області (20.01.1995) діяв Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII (далі - Закон № 2862-XII).

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-XII у редакції, яка була чинною на час роботи позивача суддею апеляційного суду (з 19.08.2003), до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Отже, за правилами абз. 2 ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-XII до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зараховується час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно відомостей трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 та розрахунку стажу для довічного грошового утримання ОСОБА_1 , судді Вищого адміністративного суду України, останній у період із 20.09.1991 по 19.01.1995 працював на посаді слідчого у Відділі внутрішніх справ Васильківського райвиконкому Запорізької області МВС України.

Таким чином, з урахуванням наведеного нормативного регулювання суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що до загального і спеціального стажу роботи позивача, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці, належить враховувати, крім роботи на посаді судді, роботу на посаді слідчого із 20.09.1991 по 19.01.1995 (3 роки 3 місяці 29 днів) у зв`язку із наявністю у позивача стажу роботи не менше 10 років.

Щодо висновків суду першої інстанції про необхідність зарахування позивачу до загального і спеціального стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті/Українській державній юридичній академії, а також періоду проходження строкової військової служби, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до абз. 3 ст. 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Після втрати чинності ст. 1 згаданого Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» доповнено абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби».

Зазначена постанова Кабінету Міністрів України втратила чинність 01.01.2012.

У відповідності до п. 11 Перехідних положень Закону №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Таким чином, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби.

Указані висновки узгоджуються із позицією, викладеною, зокрема, в постановах Верховного Суду від 18.06.2020 у справі № 498/337/17, від 20.04.2021 у справі № 344/5707/19, від 30.03.2023 у справі № 280/2167/21, від 28.08.2023 у справі № 360/6255/21, від 26.09.2023 у справі № 580/1983/20.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, спеціальний стаж судді, який дає право позивачу на відставку і отримання ним щомісячного довічного грошового утримання, становить 28 років 6 місяців 28 днів і включає:

1) строкову військову службу з 01 червня 1985 року по 26 червня 1986 року (2 роки 26 днів);

2) половину строку навчання у Харківському юридичному інституті/Українській державній юридичній академії з 01 вересня 1988 року по 01 вересня 1991 року (1 рік 5 місяців 30 днів);

3) роботу на посаді слідчого у Відділі внутрішніх справ Васильківського райвиконкому Запорізької області МВС України з 20 вересня 1991 року по 19 січня 1995 року (3 роки 4 місяці);

4) роботу на посаді судді Василівського районного суду Запорізької області з 20 січня 1995 року до 15 серпня 2003 року (8 років 6 місяців 27 днів);

5) роботу на посаді судді апеляційного суду Запорізької області з 19 серпня 2003 року до 30 листопада 2006 року (3 роки 3 місяці 12 днів);

6) роботу на посаді судді Київського апеляційного суду з 01 грудня 2006 року до 19 липня 2010 року (3 роки 7 місяців 19 днів);

7) роботу на посаді судді Другої судової палати Вищого адміністративного суду України з 20 липня 2010 року по 30 квітня 2012 року (1 рік 9 місяців 11 днів);

8) роботу на посаді судді Третьої судової палати Вищого адміністративного суду України з 01 травня 2012 року по 23 вересня 2016 року (4 роки 4 місяців 23 дні).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ст. 142 Закону №1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 % суддівської винагороди, а за кожен повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач має право на визначення довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 66 % суддівської винагороди, з яких 50 % за 20 повних років роботи на посаді судді та 16 % за 8 повних років понад (8 років х 2 %).

Відтак дії ГУ ПФ в м. Києві щодо неврахування при здійсненні перерахунку з щомісячного грошового утримання судді у відставці із врахуванням строкової військової служби, половини строку навчання у Харківському юридичному інституті/Українській державній юридичній академії та роботи на посаді слідчого, є, як правильно зазначено судом першої інстанції, протиправними та такими, що порушують права позивача на належний розмір грошового утримання судді у відставці.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо дати, з якої позивачу належить здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, колегія суддів з урахуванням доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне зазначити таке.

Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.10.2008 №3-1 (далі - Порядок №3-1).

Правила перерахунку щомісячного довічного грошового утримання органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання, визначені розділом IV указаного Порядку.

Відповідно до п. 1 розд. IV Порядку №3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини другої статті 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання.

Згідно абз. 1 п. 6 розд. IV Порядку №3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці, судді Конституційного Суду України), або за зверненням судді у відставці, судді Конституційного Суду України.

При цьому п. 9 розд. IV Порядку №3-1 передбачено, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Аналіз змісту підстав позову, а також доводів апеляційної скарги позивача свідчать, що останній пов`язує виникнення свого права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання із прийняттям Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020. Водночас, обчислення щомісячного довічного грошового утримання, на переконання позивача, має здійснюватися з урахуванням довідки Верховного Суду від 23.01.2024 №381/0/2-24, виданої станом на 27.12.2023.

У контексті наведеного колегія суддів зазначає, що пунктом 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону 1402-VIII у редакції Закону України від 16.10.2019 №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, було встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з тим рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні підкреслено, що судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом.

Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Згідно ч. 1 ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 06.03.2019 у справі № 638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

При цьому, на переконання колегії суддів, зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

Указані висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у рішенні від 16.06.2020 у зразковій справі №620/1116/20.

Отже, починаючи з 19.02.2020 у позивача, як судді у відставці, виникло право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання. Разом з тим, передумовою такого перерахунку, як зазначено у згаданих вище положеннях Порядку №3-1, є відповідна довідка про суддівську винагороду. Водночас, доказів, що така довідка надсилалася (надавалася) до ГУ ПФ в м. Києві про розмір суддівської винагороди станом на 19.02.2020, матеріали справи не містять.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що останній з лютого 2021 року вчиняв активні дії, спрямовані на отримання довідки про розмір суддівської винагороди як судді вищого спеціалізованого суду, а внаслідок протиправних дій Вищого адміністративного суду України, Верховного Суду та Пенсійного фонду України його було позбавлено права на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020, колегія суддів у площині наведеного вище правового регулювання вважає необґрунтованим, оскільки, як вже було підкреслено вище, ні матеріали цієї справи, ні матеріали пенсійної справи не містять відомостей про розмір суддівської винагороди станом на 19.02.2020, які б могли бути підставою для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з цієї дати.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що питання розміру суддівської винагороди суддів вищих спеціалізованих судів України, зокрема, Вищого адміністративного суду України, тривалий час не було врегульовано.

27.12.2023 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 щодо забезпечення безперервності здійснення правосуддя найвищим судом у системі судоустрою України» (далі - Закон №3481-ІХ), яким розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII доповнено пунктом 14-4 наступного змісту:

«У разі звільнення у зв`язку з поданням заяви про відставку незалежно від займаної посади суддям Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, Вищого адміністративного суду України гарантується призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі та в порядку, передбачених цим Законом, виходячи з розміру суддівської винагороди, що обчислюється з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду.

Судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, Вищого адміністративного суду України, яким призначено розмір щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529 із наступними змінами), мають право на здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у порядку та розмірі, визначених частиною третьою статті 142 цього Закону, виходячи з розміру суддівської винагороди, що обчислюється з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду.

Особові справи суддів, зазначених у цьому пункті, підлягають зберіганню у Верховному Суді, на який покладається видача документів для призначення/перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці».

Отже, право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання за Законом №3481-ІХ виникло у позивача, як судді Вищого адміністративного суду України у відставці, з 27.12.2023, тобто з моменту набрання чинності вказаним Закону.

На виконання вимог Закону №3481-ІХ Верховним Судом видано ОСОБА_1 довідку від 23.01.2024 №381/0/2-24 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 27.12.2023.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивач має право на перерахунок його довічного грошового утримання на підставі довідки Верховного Суду від 23.01.2024 №381/2-24 з 27.12.2023.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що відомості про суддівську винагороду за період з 19.02.2020 по 26.12.2023 у такій довідці відсутні, що робить неможливим врахування визначених у ній складових для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 з 19.02.2020.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення відповідної частини позовних вимог відсутні, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

Щодо твердження відповідача в апеляційній скарзі про безпідставність стягнення судом першої інстанції за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ в м. Києві на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних із сплатою судового збору, з огляду на неможливість витрачання коштів Пенсійного фонду України на цілі, не передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів зазначає, що в силу ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційних скарг жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна