Справа № 400/3695/24
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/3695/24

Перша інстанція суддя Птичкіна В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області, а саме:

- визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо застосування показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2014, 2015, 2016 роки та невключення до розрахунку розміру пенсії підвищення, передбаченого ч. 3 ст. 29 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 17,5 відсотка;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні з якої сплачено страхові внески за 2015, 2016, 2017 роки із включенням до розрахунку розміру пенсії підвищення, передбаченого ч. 3 ст. 29 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 17,5 відсотка починаючи з 22 жовтня 2023 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року задоволено позов.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідачем подано апеляційну скаргу з вимогами про часткове скасування рішення суду першої інстанції.

З доводів апеляційної скарги вбачається, що пенсійний орган вважає помилковими висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, в частині вимог позивача про підвищення розміру пенсії за більш пізній вихід на пенсію, відповідно до положень ч. 3 ст. 29 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як до призначення пенсії по віку позивачу призначалась пенсія за вислугою років.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Між тим, з 16 серпня 2010 року позивачу призначено пенсію за вислугу років на підставі положень ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

При цьому, 19 серпня 2010 року позивач працевлаштувався на посаду вчителя, а тому, на підставі його заяви, виплату пенсії за вислугу років позивачу припинено.

В свою чергу, по досягненню пенсійного віку, позивач звернувся до відповідача із заявою та необхідними документами про призначення пенсії за віком.

Після призначення пенсії за віком позивачу стало відомо, що при розрахунку пенсії відповідачем невірно застосовані передбачені Законом показники, а саме показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, не було застосовано підвищення розміру пенсії позивача, яке передбачене ч. 3 ст. 29 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тому, позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою з проханням усунути порушення законодавства при обрахунку та виплаті пенсії за віком.

Проте, листом від 22 березня 2024 року повідомлено позивача, що підстав для призначення підвищення розміру пенсії, передбаченого ч. 3 ст. 29 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», немає.

Не погоджуючись з правомірністю отриманої відмови, позивач звернувся до суду.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позову, так як у межах спірних правовідносин позивач має право на здійснення перерахунку розміру пенсії, з чим частково погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я.

Згідно ч. 3 ст. 29 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі, зокрема, є перевірка правомірності дій Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови позивачу в задоволенні його вимог про підвищення розміру пенсії за більш пізній вихід на пенсію, відповідно до положень ч. 3 ст. 29 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, в межах доводів та вимог апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, щодо наявності підстав для встановлення підвищення пенсії на 17,5%, на підставі ч. 3 ст. 29 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідна сукупність умов, а саме: (1) звернення за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, ніж передбачено ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; (2) не одержання жодного виду пенсії після досягнення пенсійного віку; (3) наявність страхового стажу після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В даному випадку, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому, відповідно до положень ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», позивач отримав право на пенсію за віком по досягненню 58 років 6 місяців.

В свою чергу, пенсію за віком призначено позивачу з 01 жовтня 2018 року, тобто відразу по досягненню мінімально необхідних 58 років і 6 місяців, а не з більш пізнього віку.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції встановлено факт призначення позивачу у серпні 2010 року пенсії по вислузі років.

Враховуючи викладене, призначення позивачу у 2018 році пенсії за віком у віці 58 років та 6 місяців не може вважатись відстроченим виходом позивача на пенсію за віком, а тому позивач не отримав зазначеного права на отримання надбавки до пенсії.

Вказаний висновок колегії суддів відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 25 вересня 2018 року, у справі № 686/10709/17, від 11 грудня 2018 року, у справі № 752/13469/16-а, від 16 червня 2022 року, у справі № 686/17753/17.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги пенсійного органу про необхідність часткового скасування рішення суду першої інстанції, в частині висновку про задоволення зазначених позовних вимог, з прийняттям у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову, з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Задовольнити апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року, в частині висновку про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у включенні до розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 підвищення, передбаченого ч. 3 ст. 29 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язання включити до розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 підвищення, передбаченого ч. 3 ст. 29 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з прийняттям у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян