Справа № 620/2544/24
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2544/24 Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ЖИТНЯК
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Штульман І.В.

суддів: Вівдиченко Т.Р.,

Черпака Ю.К.,

при секретарі судового засідання Коренко Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Слєпченка С.А., а також ОСОБА_2., - представника відповідача військової частини НОМЕР_1 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кужель Андрія Миколайовича на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, -

В С Т А Н О В И В:

13 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся в Чернігівський окружний адміністративний суд з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів: від 19 серпня 2022 року №421 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді суворої догани; від 24 листопада 2022 року №683 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді попередження про неповну службову відповідність, зі змінами, внесеними наказом від 08 вересня 2023 року №1134; від 05 серпня 2023 року №1865 про позбавлення премії в повному обсязі за липень 2023 року; від 05 жовтня 2023 року №1235 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді догани.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року ОСОБА_1 поновлено пропущений ним строк звернення в Чернігівський окружний адміністративний суд з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (т.1 а.с.17).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кужель А.М. (надалі - апелянт) 18 липня 2024 року подав апеляційну скаргу, просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції по справі №620/2544/24, оскільки позивач ОСОБА_1 03 червня 2024 року в ході бойових дій по захисту Батьківщини отримав тяжке поранення. Представник позивача просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі. Заявлені вимоги апелянт обґрунтовує тим, що під час проведення службового розслідування необхідно було додатково з`ясувати: наявність шкоди; протиправну поведінку ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою позивача і завданою шкодою; ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна); умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду. Відмічає, що до матеріалів службового розслідування повинна долучатися довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини. На думку апелянта, матеріали службового розслідування та наказ суб`єкта владних повноважень про накладення на військовослужбовця ОСОБА_1 повної матеріальної відповідальності повинні містити добуті у передбаченому законом порядку об`єктивні дані, котрі поза розумним сумнівом доводять наявність у військовослужбовця фізичної змоги усвідомлено запобігти настанню збитків у вигляді нестачі військового майна завдяки власному професійному досвіду, знанням, проведеному суб`єктом владних повноважень навчанню та використанню виданих суб`єктом владних повноважень технічних засобів контролю чи інших пристосувань, необхідних для виконання службових обов`язків за посадою чи службою. Адвокат Кужель А.М. зазначає, що позивач ОСОБА_1 у книгах обліку наявності та руху військового майна служби паливно мастильних матеріалів (далі - ПММ) (пальне) поточного забезпечення та зберігання військової частини НОМЕР_1 не значиться жодних збитків, нестач чи розбіжностей за час його перебування на посаді. Вважає, що службова перевірка була проведена з численними порушеннями, що виключають притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Слєпченко С.А. підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі та просили її задовольнити.

Представник військової частини НОМЕР_1 заперечує проти апеляційної скарги представника позивача в повному обсязі з підстав, зазначених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що прийнято у відповідності до вимог законодавства. ОСОБА_2 , який представляє інтереси військової частини НОМЕР_1 , у заяві від 08 січня 2025 року про виконання ухвали апеляційного суду зазначає, що з введенням воєнного стану призначення військовослужбовців на вищі посади здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №300 від 16 липня 1997 року. В особливий період, для доукомплектування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту військовослужбовці за набутим досвідом служби можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю без проведення відповідної підготовки (перепідготовки) за новою спеціальністю у встановленому порядку. Представник відповідача відмічає, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13 червня 2022 року №131 молодшого сержанта ОСОБА_1 , - командира відділення автомобільного взводу підвозу пального та мастильних матеріалів групи матеріального забезпечення, за згодою позивача, призначено начальником складу взводу забезпечення групи матеріального забезпечення, ВОС - НОМЕР_2, шпк. «старший сержант». Представник військової частини НОМЕР_1 зазначає, що позивач ОСОБА_1 протягом тривалого часу працював з пальним, маслами та отрутою, організовував та перевозив пальне. До того ж, позивач кожного року під час сезонного обслуговування автомобіля здійснював заміну мастила та тосолу в системах, змащувальної рідини в мостах та інших вузлах і агрегатах. Все це, на думку представника відповідача, дає підстави вважати, що обов`язки, які виконувалися позивачем за посадами були суміжними між собою. ОСОБА_2 , - представник військової частини НОМЕР_1 , зазначає, що з введенням воєнного стану військова частина перейшла на штати воєнного часу, у зв`язку з чим збільшилась кількість особового складу, що призвело до великого навантаження на всі напрямки діяльності. Представник відповідача зазначає, що з початку повномасштабного вторгнення по теперішній час військова частина НОМЕР_1 виконує бойові завдання на дуже важких напрямках, відчуває кадровий голод та потребує значної кількості фахівців і знайти людину, яка хоче, здатна, має воєнну освіту для тієї чи іншої посади майже неможливо. Тільки в серпні 2023 року вдалося підібрати особу, яка прийняла посаду начальника складу.

ОСОБА_2 , - представник військової частини НОМЕР_1 , звертає увагу апеляційного суду, що з наказом від 19 серпня 2022 року №421 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді суворої догани позивач ознайомився під розписку в той же день - 19 серпня 2022 року, однак оспорив такий лише 13 лютого 2024 року, безпідставно пропустивши строк звернення з позовом до суду. При цьому, оспорюючи в судовому порядку наказ військової частини НОМЕР_1 від 24 листопада 2022 року №683 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді попередження про неповну службову відповідність, будучи згідним з рішенням командування, ОСОБА_1 не виявив бажання оспорити раніше прийнятий стосовно нього відповідачем наказ №421, не збільшив свої позовні вимоги під час судового розгляду справи №620/9425/22. Представник відповідача зазначає, що оспорюваним ОСОБА_1 наказом військової частини НОМЕР_1 від 08 вересня 2023 року №1134, яким внесено зміни до наказу військової частини НОМЕР_1 від 24 листопада 2022 року №683 було лише покращено матеріальне становище позивача. Наказом №1134 ніякі дисциплінарні стягнення на позивача не накладалися, ним лише внесено зміни у наказ №683, який до того вже був предметом судового розгляду по справі №620/9425/22.

Представник військової частини НОМЕР_1 зазначає, що ОСОБА_1 станом на 25 серпня 2023 року були викрадені: книга обліку військового майна додаток 13 до Інструкції, «Автомобільний бензин дизельне пальне» (автомобільний бензин та дизельне пальне) згідно за номенклатурою на 2023 рік інвентарний номер №15/16 та книга обліку військового майна додаток 13 до Інструкції, «Мастила, оливи» (олива, змазки, мастила) згідно за номенклатурою на 2022 рік інвентарний номер №15/17/1, що підтверджується поясненнями самого позивача. Вказані книги у військовій частині НОМЕР_1 вважаються втраченими. Враховуючи відсутність жодних кримінальних справ з приводу недодержання командуванням військової частини НОМЕР_1 законодавства, представник відповідача просить апеляційний суд не враховувати їх в якості належних доказів. Після розгляду апеляційної скарги просить суд апеляційної інстанції повернути їх військовій частині НОМЕР_1 .

Представник відповідача просить апеляційну скаргу позивача та його представника залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року - без змін.

Відповідно до частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України, у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Разом з тим, протягом визначеного частиною першою статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України тридцятиденного строку суд не має можливості розглянути наявний спір з огляду на необхідність з`ясування додаткових обставин та дослідження матеріалів справи.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги представника позивача, колегія суддів вважає за належне апеляційну скаргу задовольнити частково, мотивуючи це слідуючим.

Згідно зі статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) від 19 серпня 2022 року №868, у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, з дотриманням Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608 (далі - Дисциплінарний статут) та Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03 жовтня 2019 року №160-IX (далі - Закон №160-IX) молодшим лейтенантом військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_2 , - заступником командира групи з морально-психологічного забезпечення групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 проведено службове розслідування щодо виявлених недоліків, вказаних в Акті перевірки пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 станом на 20 липня 2022 року (вх. №1856 від 19 серпня 2022 року), а також встановлення ступеня вини посадових осіб вказаної військової частини.

За результатами роботи комісії було складено Акт перевірки пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 від 19 серпня 2022 року №25, в якому зафіксовано нестачу на складі ПММ військової частини НОМЕР_1 , а саме: дизельного пального ДП "З" євро 5-ВО (ДТ-Е-К5. Сорт Е) в кількості 1238 кг. на загальну суму 23464,21 грн.

Згідно з довідкою - розрахунком №23 від 18 серпня 2022 року сума заподіяної шкоди внаслідок нестачі матеріальних засобів становить - 23464,21 грн.

З наказу відповідача від 19 серпня 2022 року №421 вбачається, шо в порушення частини першої статті 8 Закону №160-IX сержант ОСОБА_1 , - начальник складу взводу забезпечення, групи матеріального забезпечення, не здійснив жодної письмової доповіді про відсутність вище вказаного майна.

Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 19 серпня 2022 року №421 «Про результати службового розслідування щодо виявлених недоліків, вказаних в Акті перевірки пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 станом на 20.07.2022 (вх.№1856 від 19.08.2022), а також встановлення ступеня вини посадових осіб військової частини НОМЕР_1 », в той же день, - 19 серпня 2022 року, доведено під розписку начальнику складу ОСОБА_1 (т.1 а.с.58, 79). Цей наказ позивач оспорив лише через один рік п`ять місяців двадцять п`ять днів, а саме: 13 лютого 2024 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22 листопада 2022 року №1338 призначено проведення службового розслідування щодо виявленої нестачі паливно-мастильних матеріалів, вказаних в Акті перевірки від 27 жовтня 2022 року №26.

За результатами проведеного службового розслідування складено та затверджено Акт службового розслідування від 24 листопада 2022 року, на підставі якого командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ від 24 листопада 2022 року №683, згідно з яким позивача ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди - 83948,33 грн та дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Відповідно до акту перевірки служби пального та мастильних матеріалів від 20 червня 2023 року було виявлено моторну оливу (fastroil) М10Г2К в кількості 391 кг, на загальну суму 8289,20 грн, помилково занесену до книги обліку втрат військового майна служби ПММ, командир військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 08 вересня 2023 року №1134 своїм наказом «Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24 листопада 2022 року №683», з метою впорядкування виявленої нестачі відповідно до наказу від 24 листопада 2022 року №683, крім іншого, виклав пункти 4.1 та 4.2 в наступній редакції: « 4.1 занести до книги обліку нестач по службі паливно-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 суму нестачі у розмірі 75659,13 грн … 4.2 занести до книги грошових стягнень та нарахувань запис щодо молодшого сержанта ОСОБА_1 на суму в розмірі 75659,13 грн …»…». Оскільки наказом відповідача від 08 вересня 2023 року №1134 дисциплінарне стягнення до відповідача не застосовувалося, у зв`язку з чим суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Відповідно до акту службової перевірки складу служби пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 від 22 липня 2023 року №1 виявлена нестача матеріальних цінностей, а саме: автомобільний бензин А-80 в кількості - 63,0 кг, на суму - 3895,29 грн.; автомобільний бензин А-80 євро 4-ЕО в кількості - 712,00 кг, на суму - 25162,08 грн.; дизельне пальне ДП "З" євро 5-BO (ULSD 10 PPM) в кількості - 1563,00 кг, на суму - 104689,74 грн.; технічний засіб візок ТБ-57 - 1 шт., на суму - 624,15 грн.; технічний засіб вогнегасник ВП-5 (3) в кількості - 8 шт., на суму - 2553,36 грн.; олива Агрінол АУ в кількості - 16,40 кг, на суму - 594,34 грн.; пластична змазка Циатім-203 в кількості - 4,50 кг, на суму - 106,65 грн.; змазка ПВК в кількості - 25,50 кг, на суму - 293,00 грн.; олива АУ в кількості - 21,48 кг, на суму - 1132,64 грн.; мастило YUKO ГОЇ-54п в кількості - 27,60 кг, на суму - 1192,32 грн.; моторна олива M10r2K (festroih) в кількості - 63,00 кг, на суму - 1413,09 грн.; охолоджуюча рідина М-40(відпрацьована) в кількості - 1253,23 кг, на суму - 17407,36 грн.; охолоджуюча рідина Temol Tosol А-40 (відпрацьована) в кількості - 275,73 кг, на суму - 5986,10 грн.; охолоджуюча рідина А-40 (відпрацьована) в кількості - 263,19 кг, на суму - 3197,73 грн.; охолоджуюча рідина ТОСОЛ-40 (відпрацьована) в кількості - 48,48 кг, на суму - 597,76 грн.; реагент AD Blue Cross Chern в кількості - 100,00 кг, на суму - 3642,00 грн. Також було виявлено надлишок матеріальних цінностей служби пального та мастильних матеріалів, зокрема: зброярська олива РЖ в кількості - 45,261 кг, на суму - 864,48 грн.; трансмісійна олива Transmission Gold SAE 80W90 Api/GL5 в кількості - 66,00 кг, на суму - 2323,86 грн.; пластична змазка Циатім-208 в кількості - 36,7 кг, на суму - 243,68 грн.; присадка АКОР-1 в кількості - 29,30 кг, на суму - 888,37 грн.; олива УССА в кількості - 33,0 кг, на суму - 263,34 грн.; замазка ЗЗК-Зу в кількості - 41,3 кг, на суму - 1188,61 грн.; олива ПРОЗ EK MD+15W40 в кількості - 15,0 кг, на суму - 784,65 грн.; олива Р в кількості - 37,6 кг, на суму - 875,39 грн.

За результатами службової перевірки на підставі Акту службової перевірки та інвентаризаційних описів і вказаних у них недоліків позивача наказом від 05 серпня 2023 року №1865 притягнуто до повної матеріальної відповідальності в розмірі заподіяної шкоди (згідно з довідкою-розрахунком від 31 липня 2023 року №74 на суму 172487,63 грн.).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 26 вересня 2023 року №2231 проведено службове розслідування щодо виявлених недоліків, вказаних в Акті прийому-передачі посади начальника складу пального та мастильних матеріалів Військової частини НОМЕР_1 станом на 25 серпня 2023 року (вх. №18 від 18 вересня 2023 року).

Виявлена нестача матеріальних цінностей служби пального та мастильних матеріалів, зокрема: олива ТАП-15в, в кількості - 101,17 кг, на суму - 1481,13 грн.; - змазка ЦИАТІМ-201, в кількості - 2,90 кг, на суму - 168,55 грн.; - олива "Агрінол" АУ, в кількості - 103,00 кг, на суму - 3732,72 грн.; - олива Transmission Gold SAE 80W90 API GL-5, в кількості - 123,00 кг, на суму - 6009,78 грн.; - олива ТСп-14гіп, в кількості - 55,92 кг, на суму - 1148,60 грн.; - змазка ЦИАТІМ-208, в кількості - 40,0 кг, на суму - 265,60 грн.; - олива ТАД 17і, в кількості - 370,00 кг, на суму - 3019,20 грн.; - олива УССА, в кількості - 66,00 кг, на суму - 526,68 грн.; - ПВК, в кількості - 18,50 кг, на суму - 212,57 грн.; - гальмівна рідина ГТЖ-22м, в кількості - 30,59 кг, на суму - 329,71 грн.; - гідравлічна рідина ПОЖ-70, в кількості - 39,80 кг, на суму - 1009,33 грн.; - мастило YUKO ГОЇ-54п, в кількості - 16,00 кг, на суму - 691,20 грн.; - вогнегасник ВП-5, в кількості - 6,0 шт, на суму - 1918,62 грн.; - книга обліку військового майна додаток 13 до Інструкції, "Автомобільний бензин дизельне пальне" (автомобільний бензин та дизельне пальне) згідно за номенклатурою на 2023 рік інвентарний номер №15/16, в кількості - 1 шт. відсутня - книга обліку військового майна додаток 13 до Інструкції, "Мастила, олива" (олива, змазки, мастила) згідно з номенклатурою на 2022 рік інвентарний номер №15/17/1, в кількості - 1 шт. відсутня.

Документів, які б спростовували факт виявленої нестачі мастильних матеріалів і книг обліку складу ПММ додаток 13 до Інструкції молодший сержант ОСОБА_1 не надав.

Згідно з довідкою-розрахунком від 15 вересня 2023 року №100 сума заподіяної шкоди внаслідок зазначеної нестачі становить 20513,73 грн.

Як слідує з наказу від 05 жовтня 2023 року №1235 вина молодшого сержанта ОСОБА_1 , - начальника складу взводу забезпечення групи матеріального забезпечення проявилася у неналежному виконанні службових обов`язків, що призвело до нестачі ПММ, переданих позивачу на відповідальне зберігання.

За результатами службового розслідування, за порушення вимог пунктів 3.1.9, 3.1.12, 3.2.40 - 3.2.42 Положення про військове корабельне господарство в Збройних Силах України від 16 липня 1997 року №300 (далі - Положення №300), що призвело до нестачі мастильних матеріалів, переданих під звіт, та втрати книг обліку військового майна, молодшого сержанта ОСОБА_1 вирішено притягнути до дисциплінарної відповідальності і стягнення заподіяної шкоди згідно з довідкою-розрахунком від 15 вересня 2023 року №100 у розмірі 20513,73 грн.

Не погоджуючись із наказами відповідача, ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

1. Щодо наказу військової частини НОМЕР_1 від 19 серпня 2022 року №421.

За приписами частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У силу частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до матеріалів справи, наказом військової частини НОМЕР_1 від 19 серпня 2022 року №421 до позивача ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді суворої догани.

Судом першої інстанції було встановлено, що з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 19 серпня 2022 року №421 «Про результати службового розслідування щодо виявлених недоліків, вказаних в Акті перевірки пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 станом на 20.07.2022 (вх.№1856 від 19.08.2022), а також встановлення ступеня вини посадових осіб військової частини НОМЕР_1 », начальник складу ОСОБА_1 ознайомився в той же день, - 19 серпня 2022 року, що підтверджується його розпискою (т.1 а.с.58, 79). Позивач ОСОБА_1 оспорив наказ відповідача від 19 серпня 2022 року №421 лише через один рік п`ять місяців двадцять п`ять днів.

Звертаючись 13 лютого 2024 року до суду першої інстанції з позовними вимогами про визнання протиправним і скасування наказу від 19 серпня 2022 року №421 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді суворої догани, ОСОБА_1 пропущено місячний строк звернення до суду.

На думку колегії суддів Шостого апеляційного адміністративного суду до правовідносин, які склались у цій справі потрібно застосовувати положення частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, яка передбачає оскарження наказу про застосування дисциплінарного стягнення у виді суворої догани у місячний строк з дня ознайомлення з відповідним наказом.

З огляду на пропуск позивачем строку для звернення до адміністративного суду, ОСОБА_1 не навів поважні причини пропуску строку звернення в Чернігівський окружний адміністративний суд з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 19 серпня 2022 року №421 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у виді суворої догани, з наданням доказів на підтвердження поважності цих причин.

Вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, колегією суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вирішується з огляду на факт, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення такого права та не може змінювати момент, з якого позивач дізнався про порушення такого права, а саме: в день прийняття відповідачем оспорюваного наказу №421 - 19 серпня 2022 року.

Позивачу недостатньо лише послатись на голослівну заяву, що наказ військової частини НОМЕР_1 від 19 серпня 2022 року №421 йому не надавався і його зміст йому не доводився, про наявність такого нібито він дізнався лише із довідки витягу від 04 січня 2024 року №40, яку ним отримано в лютому місяці 2024 року. При зверненні до суду ОСОБА_1 повинен був довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого законом місячного строку звернення до суду. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявних достовірних даних із матеріалів цієї справи №620/2544/24 про те, що позивач з 19 серпня 2022 року знав про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року, залишено без змін рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року, по справі №620/9425/22 за його ж, - ОСОБА_1 , позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування оспорюваного ним наказу від 24 листопада 2022 року №683, встановлено, що позивачу завчасно і достовірно було відомо з 19 серпня 2022 року про наявність наказу відповідача №421, що спростовує його твердження про те, що він вперше дізнався про наявність такого лише в лютому 2024 року.

Позивач був обізнаний щодо його порушених прав ще починаючи з 19 серпня 2022 року. Вказане свідчить про те, що у позивача та його адвоката були всі можливості звернутись до суду з позовною заявою у встановлений законом строк.

Наведені 29 лютого 2024 року (т.1 а.с.16) позивачем підстави пропуску строку звернення до суду мають суб`єктивний характер та не позбавляли ОСОБА_1 можливості збільшити свої позовні вимоги при розгляді судами з початку 2023 року згаданої справи №620/9425/22.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк звернення до суду.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Відповідно до пункту 6 частини п`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Жодних інших обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на звернення до суду з позовом, позивачем не наведено, існування будь-яких перепон у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів не зазначено та апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене в сукупності, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції, поновлюючи 12 березня 2024 року ОСОБА_1 пропущений ним строк звернення в Чернігівський окружний адміністративний, допустив порушення норм процесуального права внаслідок чого, відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року по справі №620/2544/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 19 серпня 2022 року №421 - скасувати, залишивши без розгляду заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 19 серпня 2022 року №421.

Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постановах від 30 листопада 2023 року у справі №500/1224/23 та від 02 травня 2024 року у справі №420/26754/23.

Відповідно до частини першої статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Приписи пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу, зміст яких зазначено вище.

Частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Керуючись пунктом 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, у зв`язку з пропуском ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправним та скасування наказу від 19 серпня 2022 року №421 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді суворої догани, та визнання апеляційним судом підстав, вказаних ним у заяві (т.1 а.с.16), неповажними, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у даній справі наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу від 19 серпня 2022 року №421 та залишення позовних вимог у цій частині без розгляду.

2. Щодо наказу військової частини НОМЕР_1 від 24 листопада 2022 року №683.

Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24 листопада 2022 року №683 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді попередження про неповну службову відповідність вже був предметом розгляду спору між цими ж сторонами в межах справи №620/9425/22. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2023 року, по справі №620/9425/22 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено (справа в касаційному порядку не переглядалася і рішення судів по ній вступили в законну силу). У зазначений наказ №683, правомірність винесення якого підтверджується рішеннями судів у справі №620/9425/22, були внесені зміни наказом відповідача від 08 серпня 2023 року №1134, що покращило становище позивача по цій справі, що підтверджується наступним. Відповідно до акту перевірки служби пального та мастильних матеріалів від 20 червня 2023 року було виявлено моторну оливу (fastroil) М10Г2К в кількості 391 кг., на загальну суму 8289,20 грн, тобто таку було занесено помилково до книги обліку втрат військового майна служби ПММ, як нестачу пально-мастильних матеріалів. З метою впорядкування виявленої нестачі, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24 листопада 2022 року №683 відповідні пункти наказу були змінені наказом від 08 вересня 2023 року №1134 в бік зменшення суми нестачі, а отже, у контексті внесених змін до наказу від 24 листопада 2022 року №683, останні жодним чином прав позивача ОСОБА_1 не порушують, а тому Чернігівський окружний адміністративний суд 13 травня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у цій частині відмовив.

Щодо наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24 листопада 2022 року №683, то цей наказ був предметом спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав під час розгляду справи №620/9425/22 за результатами якої Чернігівським окружним адміністративним судом 30 травня 2023 року постановлено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яке залишено без змін 20 серпня 2023 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи, що по справі №620/9425/22 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року, залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2023 року, набрало законної сили, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року - в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу від 24 листопада 2022 року №683 підлягає скасуванню, а провадження по справі №620/2544/24 у цій частині заявлених ОСОБА_1 позовних вимог до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 24 листопада 2022 року №683 - закриттю.

3. Щодо наказу відповідача від 08 серпня 2023 року №1134, яким було внесено зміни в наказ військової частини НОМЕР_1 від 24 листопада 2022 року №683 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді попередження про неповну службову відповідність, правомірність винесення якого підтверджується рішеннями судів у справі №620/9425/22. Вказаним наказом №1134 нове дисциплінарне стягнення стосовно ОСОБА_1 не застосовувалось, цим наказом було покращено становище позивача, що підтверджується наступним. Відповідно до акту перевірки служби пального та мастильних матеріалів від 20 червня 2022 року було виявлено моторну оливу (fastroil) М10Г2К в кількості 391 кг., на загальну суму 8289,20 грн, тобто таку помилково було занесено до книги обліку втрат військового майна служби ПММ, як нестачу пально-мастильних матеріалів. З метою впорядкування виявленої нестачі, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24 листопада 2022 року №683 відповідні пункти наказу були змінені наказом від 08 вересня 2023 року №1134 в сторону зменшення суми нестачі, а отже, у контексті внесених змін до наказу від 24 листопада 2022 року №683, останні жодним чином прав позивача ОСОБА_1 не порушують, а тому Чернігівський окружний адміністративний суд 13 травня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у цій частині правильно відмовив.

4. Щодо наказів військової частини НОМЕР_1 від 05 серпня 2023 року №1865 та від 05 жовтня 2023 року №1235.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13 червня 2022 року №151 молодшого сержанта ОСОБА_1 призначено начальником складу взводу забезпечення групи матеріального забезпечення з 13 червня 2022 року.

Вважаючи накази відповідача від 05 серпня 2023 року №1865 та від 05 жовтня 2023 року №1235 протиправними, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до адміністративного суду.

З наказом відповідача від 05 серпня 2023 року №1865 позивач ознайомився під розписку 09 вересня 2023 року.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду військової частини НОМЕР_1 обґрунтувала правомірність прийнятих нею наказів про притягнення позивача ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та позбавлення його премії (наказ №1865) і накладення догани (наказ №1235) належними та допустимими в межах спірних правовідносин доказами, з посиланням на відповідні положення чинного законодавства. На переконання суду попередньої інстанції, наведені позивачем ОСОБА_1 доводи є необґрунтованими.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 1 розділу І Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608, службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (пункт 7 розділу І Порядку проведення службового розслідування).

У пункті 1 розділу VII "Особливості проведення службового розслідування за фактами завданої державі матеріальної шкоди" Порядку проведення службового розслідування у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Частини перша - п`ята статті 8 Закону №160-IX містять положення, якими зокрема, закріплено, що посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Дослідивши зміст наказів про проведення службових розслідувань, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що їх прийнято на підставі Порядку проведення службового розслідування та статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, згідно з якою службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Отже, накази відповідача містили підставу, обґрунтування, мету, а також визначення посадових осіб, яким доручено проведення службових розслідувань та осіб, стосовно яких таке розслідування призначено.

Оцінюючи твердження позивача стосовно допущення процедурних порушень при призначенні та проведенні службового розслідування, колегія суддів зазначає наступне.

Порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справа №813/1790/18.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду при розгляді апеляційної скарги враховує на імперативні приписи частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідачем у доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів звертає увагу, що позивачем не доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття військової частини НОМЕР_1 оспорюваних наказів від 05 серпня 2023 року №1865 та від 05 жовтня 2023 року №1235, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, а отже такі твердження є неспроможними та не можуть бути підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року в цій частині заявлених позовних вимог.

Згідно зі статтею 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1993 року №548-ХIV (далі - Статут внутрішньої служби, у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначається Законом України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" від 21 вересня 1999 року №1075-XIV (далі - Закон України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Статтею 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" передбачено, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з статтею 7 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" особи, винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

Згідно із частиною першою статті 1 Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі":

4) матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;

5) пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Частинами першою, другою статті 5 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" визначено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб" особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди, зокрема, в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Статтею 7 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" передбачено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1993 року №548-ХIV (далі - Статут внутрішньої служби, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби установлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до пункту 3.1.9 Положення №300 усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні, зокрема: знати вимоги чинного законодавства України, наказів, положень, настанов, інструкцій та інших керівних документів щодо організації та ведення військового (корабельного) господарства та неухильно керуватись ними у своїй діяльності; організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів, а також експлуатацію, ремонт та технічне обслуговування озброєння, бойової та іншої техніки, казармено-житлового фонду, інженерних та спеціальних споруд у підпорядкованих службах (службі); здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів і коштів, вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням.

Згідно з пунктом 3.1.12 Положення №300 посадові особи, які постійно чи тимчасово відають військовим (корабельним) господарством, не можуть посилатися на незнання діючих законів, наказів, положень, настанов, керівництв та інструкцій, що визначають норми, порядок забезпечення військ, а також порядок обліку, зберігання та використання матеріальних засобів.

Відповідно до пункту 3.2.40 Положення №300 начальники складів частини відповідають за приймання та видачу, правильне зберігання, якісний стан, повну наявність та своєчасний облік матеріальних засобів, за підтримку внутрішнього порядку, санітарний та протипожежний стан на складах. Вони підпорядковані відповідним начальникам служб частини, а з питань бойової підготовки, виконання розпорядку дня та внутрішнього порядку - командиру взводу тилового забезпечення частини.

У пункті 3.2.41 Положення №300 закріплено, що начальники складів повинні, зокрема: суворо виконувати правила приймання, зберігання, видавання та здавання матеріальних засобів, не допускати випадків псування та нестач; приймати та видавати матеріальні засоби за встановленими документами; вести кількісний та якісний облік матеріальних засобів, що знаходяться на складі; щоденно подавати у діловодство частини прибутково-видаткові документи за минулий день.

Начальник складу частини виконує роботи щодо приймання, зберігання, видавання, здавання і обліку матеріальних засобів та прибирання складу за вказівками начальника служби (пункт 3.2.42).

ОСОБА_1 , займаючи з 13 червня 2022 року посаду начальника складу взводу забезпечення групи матеріального забезпечення, несе повну матеріальну відповідальність за ввірене йому майно згідно займаної посади на час проведення службових розслідувань за фактом нестачі мастильних матеріалів.

Порядок проведення інвентаризації військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил, та оформлення її результатів визначає Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 2000 року №748 (далі - Положення №748).

Відповідно до пунктів 3, 6 вказаного Положення метою проведення інвентаризації є встановлення фактичної наявності військового майна, його якісного стану (категорійності) і комплектності, виявлення обсягів нестачі, надлишку та надлишкового військового майна, а також відображення результатів інвентаризації в інвентаризаційних описах або відомостях наявності та якісного стану майна (далі - інвентаризаційний опис).

Інвентаризації підлягає все військове майно, закріплене за військовими частинами, незалежно від його технічного стану, у тому числі те, що перебуває у ремонті, на реконструкції, модернізації, в запасі, а також передане в оренду.

Наявність військового майна встановлюється під час інвентаризації шляхом проведення обов`язкового його підрахунку, зважування, обміру (пункт 11 Положення №748).

Відповідно до пункту 14 Положення №748 інвентаризація військового майна проводиться у присутності і за обов`язковою участю матеріально відповідальних осіб.

Пунктом 20 Положення №748 передбачено, що результати інвентаризації за кожним видом військового майна відображаються у інвентаризаційному описі окремо за місцезнаходженням цього майна і за матеріально відповідальними особами.

Згідно з пунктом 22 Положення №748 на кожному інвентаризаційному описі матеріально відповідальною особою виконується напис такого змісту: "Усе військове майно, пойменоване в цьому інвентаризаційному описі, перевірено інвентаризаційною комісією у моїй присутності та внесено до опису. Претензій до комісії не маю. Майно, зазначене в описі, знаходиться на моєму відповідальному зберіганні". Напис засвідчується підписом цієї особи.

У разі наявності претензій у напису зазначається їх зміст.

При розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 вказано на нестачу ввірених йому матеріальних цінностей, що зумовлено чисельними порушеннями під час проведення відповідачем службових перевірок. Зазначав, що його вина в настанні збитків недоведена.

Аналогічні твердження висловлено в апеляційні скарзі.

Разом з тим, доказів на підтвердження зазначених аргументів позивачем ані під час службового розслідування, ані до суду першої чи апеляційної інстанцій не надано.

ОСОБА_1 , намагаючись довести протиправність дій відповідача по застосуванню стосовно нього дисциплінарних стягнень, без дозволу командування вилучив службову військову документацію, яку не офіційно надавав для вивчення працівникам інших силових структур держави.

Колегія суддів зазначає, що такі аргументи жодним чином не свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в межах спірних правовідносин, позаяк апелянтом не вказано про направлення відповідних рапортів керівництву чи офіційного звернення до правоохоронних органів стосовно підробки його підпису.

За таких обставин, суд першої інстанції цілком обґрунтовано відхилив аргументи позивача щодо неможливості контролю ввірених йому ПММ, оскільки ОСОБА_1 є матеріально відповідальною особою і його прямий обов`язок відповідати за прийняття, видачу, належне зберігання, якісний стан, наявність та своєчасний облік матеріальних цінностей.

Натомість, жодних дій щодо належного виконання покладених на нього службових обов`язків, усунення перешкод, які він усвідомлював для якісного несення служби, позивач не вчиняв, зокрема, не довів відповідну інформацію до безпосереднього командира.

У контексті викладеного, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає, що оскільки під час службових розслідувань у діях позивача встановлено склад дисциплінарних порушень, а відповідач обґрунтував правомірність прийнятих ним наказів про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності належними та допустимими доказами, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, який вказав на відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Дослідивши зміст апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що суд першої інстанції вирішив даний спір у частині позовних вимог до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів: від 08 вересня 2023 року №1134, яким змінено наказ від 24 листопада 2022 року №683; від 05 серпня 2023 року №1865 про позбавлення премії в повному обсязі за липень 2023 року; від 05 жовтня 2023 року №1235 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді догани, - у відповідності до вимог чинного законодавства та практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено протиправності дій та рішень відповідача в межах саме цих спірних правовідносин, а відтак підстави для задоволення позовних вимог та апеляційної скарги - відсутні.

Крім того, апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у позовній заяві, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.

Надаючи оцінку кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування наказів: від 08 вересня 2023 року №1134; від 05 серпня 2023 року №1865; від 05 жовтня 2023 року №1235.

Щодо посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги дві книги по обліку наявності та руху майна військової частини НОМЕР_1 , які надані позивачем до суду апеляційної інстанції та які, на думку ОСОБА_1 , спростовують його вину, то колегією суддів Шостого апеляційного адміністративного суду досліджено наявну в них інформацію і не встановлено обставин, які спростовують висновки суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування: наказу від 19 серпня 2022 року №421 слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 в цій частині заявлених ним вимог залишити без розгляду; наказу від 24 листопада 2022 року №683 скасувати, а провадження в цій частині вимог - закрити. В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Після набрання судовим рішенням по справі №620/2544/24 законної сили, колегія апеляційного суду вважає за доцільне повернути власнику військовій частині НОМЕР_1 , надані 04 грудня 2024 року позивачем ОСОБА_1 книги по обліку наявності та руху військового майна служби паливно-мастильних матеріалів (пальне) поточного забезпечення військової частини НОМЕР_1 та служби ПММ «олива, змазки, мастила».

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 238, 242, 308, 310, 311, 315, 316, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кужель Андрія Миколайовича - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року - в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу від 19 серпня 2022 року №421 - скасувати та ухвалити в справі №620/2544/24 нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 19 серпня 2022 року №421, - залишити без розгляду.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року - в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу від 24 листопада 2022 року №683 - скасувати.

Провадження по справі №620/2544/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 24 листопада 2022 року №683 - закрити.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року - залишити без змін.

Після набрання судовим рішенням по справі №620/2544/24 законної сили, повернути військовій частині НОМЕР_1 , надані 04 грудня 2024 року молодшим сержантом ОСОБА_1 книги: по обліку з 21 грудня 2021 року та з 23 лютого 2022 року наявності та руху військового майна: служби паливно-мастильних матеріалів (пальне) поточного забезпечення військової частини НОМЕР_1 (на 95 аркушах, прошиту, пронумеровану, завірену підписом начальника служби ПММ лейтенантом ОСОБА_3 і скріпленою печаткою та штампом військової частини НОМЕР_1 ); служби ПММ «олива, змазки, мастила» військової частини НОМЕР_1 «ПЗП» (на 100 аркушах, прошиту, пронумеровану, завірену підписом і скріпленою печаткою та штампом військової частини НОМЕР_1 ).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статями 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: Т.Р. Вівдиченко

Ю.К. Черпак

Повний текст постанови складено: 31 січня 2025 року