Справа № 340/4445/24
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/4445/24

провадження № 2-ап/340/36/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. НАУМЕНКА, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Міністерство оборони України (просп. Повітрянофлотський, б. 6, м. Київ, 03168, )

третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП відсутній)

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через уповноваженого представника адвоката Жовтана О.В., звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:

1) прийняти до розгляду позовну заяву про визнання протиправним та скасування рішення комісії Міністерства оборони України із розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №76/168 від 10 березня 2023 року в частині невиплати ОСОБА_1 частини одноразової грошової допомоги 15000000 грн. в сумі 7500000 грн., зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 частини одноразової грошової допомоги в сумі 7500000 грн. та відкрити провадження в адміністративній справі;

2) визнати протиправними та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України із розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №76/168 від 10 березня 2023 року в частині невиплати ОСОБА_1 частини одноразової грошової допомоги з 15000000 грн. в сумі 7500000 грн.;

3) зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 частину одноразової грошової допомоги в сумі 7500000 грн.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.07.2024 року відмовлено у відкритті провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.10.2024 року скасовано ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.07.2024 року, справу №340/4445/24 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою судді від 03.12.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 114).

Третю особу, яка відповідно до адреси, вказаної у позовній заяві, проживає на території російської федерації, суд для належного оповіщення про розгляд цієї справи повідомив шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку статті 130 КАС України.

На запит суду №15976/24 від 03.12.2024 року про місце реєстрації третьої особи ОСОБА_2 , від Центрально-південного регіонального управління Державної міграційної служби України отримано відповідь 26.12.2024 року вх. №32935/24 про відсутність в реєстрі на обліку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На виконання ухвали про відкриття провадження від 03.12.2024 року, Міністерство оборони не надало допустимих доказів про підтвердження інформування ОСОБА_1 про розмір призначеної їй одноразової грошової допомоги відповідно до протоколу Комісії Міноборони №76/168 від 10.03.2023 року.

Від відповідача 06.12.2024 року надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на пропуск позивачкою строку звернення до суду та зазначає, що докази, які б свідчили про те, що син загиблого - ОСОБА_2 , є громадянином російської федерації та/або не перебував на утриманні ОСОБА_3 , матеріали позовної заяви не містять, а отже за ОСОБА_2 залишається право на звернення для отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 7500000 грн. (а.с. 128-133).

Представник позивача подав відповідь на відзив, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на те, що ОСОБА_2 виїхав з України ще до виповнення йому 1 року, припускає, що він проживає на території російської федерації. Зазначив, що народження на території України ОСОБА_2 не свідчить про факт його належності до громадянства України (а.с. 138-142).

На виконання ухвали суду від 11.12.2024 року відповідач надав довідку про виплачені суми одноразової грошової допомоги позивачці в розрізі місяців з квітня 2023 року (а.с. 147-151), які свідчать про те, що отримуючи 500000 грн. у квітні 2023 року та по 50000 грн щомісяця в подальшому, позивачка не могла дізнатись про загальний розмір призначеної їй допомоги.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 , 1970 р.н., проходив військову службу у складі Військової частини НОМЕР_2 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 від вибухової травми, отриманої 22.05.2022 року, яка призвела до смерті. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини (а.с. 93, 94).

Позивачка (дружина загиблого) вказує, що 09.08.2022 звернулась за отриманням одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000,00 грн. у зв`язку із смертю ОСОБА_3 (а.с. 99)

Згідно пункту 203 протоколу Комісії Міноборони від 04.11.2022 № 254, ОСОБА_1 призначено допомогу у розмірі 1/3 частки одноразової грошової допомоги, тобто у розмірі 5 000 000,00 грн. (а.с. 102).

Рішення ґрунтувалось на отриманих в результаті запитів даних з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актових записів цивільного стану, згідно якого визначено коло осіб, які можуть претендувати на отримання одноразової грошової допомоги. Так, право на допомогу можуть мати три особи ОСОБА_1 дружина загиблого, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 син загиблого та позивачки, а також ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 син загиблого та ОСОБА_5 (а.с. 110-111, 156 зв. -164).

21.12.2022 року позивачка в черговий раз звернулась за отриманням одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю ОСОБА_3 та просила призначити частину вказаної одноразової допомоги у розмірі 5 000 000,00 грн., зазначаючи, що син загиблого - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно нотаріально посвідченої заяви (а.с. 156) у встановленому порядку відмовився від своєї частки.

Згідно оскаржуваного пункту 395 протоколу Комісії Міноборони № 76/168 від 10.03.2023 року позивачці призначено допомогу у розмір 1/6 частки, тобто в сумі 2 500 000 грн. (а.с. 152), окрім призначеної раніше 1/3 частки у розмірі 5 000 000,00 грн., яку було призначено за заявою від 09.08.2022 року.

Таким чином позивачка реалізувала право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі частки 1/2 від 15 000 000,00 грн., а саме в сумі 7 500 000,00 грн.

Відповідач зазначає, що інший син загиблого військовослужбовця - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , також, за наявності підстав, може мати право на отримання своєї частки одноразової грошової допомоги.

У свою чергу позивачка посилається на відсутність у ОСОБА_2 права на одноразову грошову допомогу, наголошуючи на тому, що останній не є членом сім`ї загиблого та, ймовірно, є громадянином російської федерації. Разом з тим жодних доказів на підтвердження відсутності у ОСОБА_2 права на отримання частки грошової допомоги позивачем до суду не надано.

Відповідач наполягає, що сума, яка залишилася нерозподіленою, може бути призначена другому сину загиблого військовослужбовця, місце проживання та громадянство якого наразі невідомо - ОСОБА_2 .

Отже, підставою для звернення до суду із заявленими позовними вимогами є призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 7 500 000,00 грн., тоді як позивачка вважає, що має право на отримання 15000000,00 грн. вказаної допомоги.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у спірних правовідносинах визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25 березня 1992 року (далі по тексту - Закон № 2232-XII).

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно із частинами першою, другою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час смерті військовослужбовця) передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Відповідно до частини третьої статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частинами першою, восьмою, дев`ятою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання Указів Президента України № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнято постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі по тексту - Постанова № 168).

Пунктом 2 Постанови № 168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян російської федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Абзацами 2 - 4 пункту 2 Постанови № 168 передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.

Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.

На виконання вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту - Порядок № 975).

Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.

Якщо одна із зазначених осіб відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання.

Заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Спірним у цій справі є рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №76/168 від 10 березня 2023 року, яким вирішено питання про призначення 2500000 грн. (1/6) дружині загиблого, додатково до призначених раніше 5000000,00 грн. за рішенням від 04.11.2022, та протиправно, на думку позивача, не вирішене питання призначення позивачці решти суми допомоги - 7500000 грн. В зв`язку з цим позивач вважає наявним у неї права ще на 7500000 грн, тобто на усю суму одноразової допомоги у розмірі 15000000 грн.

Аналіз вищевикладених правових норм дає підстави для висновку, що сім`ям загиблих військовослужбовців Збройних Сил, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів.

Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, визначене статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: члени сім`ї, батьки, діти та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста, один із подружжя, який не одружився вдруге.

Держава має забезпечити рівні та справедливі соціально-правові гарантії для усіх членів сімей військовослужбовців, що загинули (померли) через виконання ними обов`язків військової служби.

За своєю природою одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця має компенсаторний характер, яка спрямована матеріально підтримати, наскільки це можливо, членів сім`ї (батьків, дітей, дружину) та утриманців загиблого військовослужбовця після втрати близької людини (годувальника).

Отже, на момент смерті військовослужбовця до кола осіб, які набули право на отримання одноразової грошової допомоги, належали такі особи: дружина ОСОБА_1 , сини ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Тобто частка кожного з вказаних осіб мала складати 5000000,00 грн.

Як було встановлено судом, ОСОБА_4 відмовився від своєї частки.

З наведених вище норм законодавства випливає, що у разі, якщо одна із осіб, яка має право на отримання допомоги, відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання.

Отже, після відмови від своє частки ОСОБА_4 право на отримання одноразової допомоги залишається за двома особами в рівних частинах: дружиною ОСОБА_6 та сином ОСОБА_2 .

З матеріалів справи судом встановлено, що за заявами позивачки, як дружини загиблого, Міністерством оборони призначено останній частку одноразової грошової допомоги у розмірі 7500000,00 грн. (5000000,00 + 2500000,00), тобто 1/2 частку одноразової грошової допомоги, передбаченої законодавством.

На момент вирішення питання про розподіл між членами сім`ї загального розміру ОГД будь-яких доказів того, що ОСОБА_2 є громадянином російської федерації або Республіки Білорусь, або є особою, яка постійно проживає на територіях цих країн, або особою, яку засуджено за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору, в матеріалах призначення одноразової грошової допомоги були відсутніми. До суду позивачем такі докази також не надані.

Суд, з метою встановлення зазначених обставин, витребовував від компетентних державних органів та установ, які могли би мати відомості про місце реєстрації чи виїзду за кордон ОСОБА_7 , його перебування на території України, тощо, проте будь-які такі відомості не здобуто.

Суд не приймає посилання позивача на те, що ОСОБА_2 є громадянином російської федерації, оскільки будь-які докази на підтвердження таких тверджень в матеріалах справи відсутні, а такі твердження позивача є виключно припущенням останнього. Сам по собі факт відсутності ОСОБА_8 на території України не може беззаперечно свідчити про обов`язкову наявність у нього громадянства російської федерації та/або перебування на території цієї держави.

Суд наголошує, що з метою виявлення усіх осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом, встановлено строк в три роки з дня виникнення у них такого права, протягом якого вони мають право подати відповідну заяву та документи. Можливість же визначитись із складом осіб для розподілу суми ОГД раніше трирічного терміну може бути використана за наявності належним чином оформленої відмови, про що описано вище.

Як передбачено пунктом 2 Постанови № 168 особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу.

Відтак, на момент виникнення спірних правовідносин позивачка не мала права на отримання всієї суми одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000,00 грн, оскільки право на звернення за отриманням відповідної частини допомоги у розмірі 7500000,00 грн. залишається за ОСОБА_2 протягом трьох років з дня виникнення у нього такого права, а тому прийняте відповідачем рішення №76/168 від 10 березня 2023 року є обґрунтованим та правомірним.

Суд відхиляє посилання відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки останнім не надано до суду належних та допустимих доказів про дату та спосіб повідомлення позивачки про прийняте рішення №76/168 від 10 березня 2023 року.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання відповідачем доводів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність його рішень, дій чи бездіяльності, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України.

З огляду на викладене, позивач, всупереч вимогам статті 77 КАС України, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність спірних дій підтверджено належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 19, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Судові витрати вважати фактично понесеними.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО