Справа № 752/26213/24
Суддя: Кирильчук І. А.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/752/95/25
РІШЕННЯ

Іменем України

04.02.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Кирильчук І. А.

при секретарі судового засідання - Замай А. О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №3218065 від 08 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №3218065 від 08 жовтня 2024 року.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 08 жовтня 2024 року інспектором 3-го взводу 2-ї роти батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Чорним С. П. за адресою: м. Київ, Шевченківський район, бульвар Тараса Шевченка, буд. 2, було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3218065 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 680,00 грн.

Однак позивач повністю заперечує вчинення ним вказаного правопорушення, оскільки, керуючи транспортним засобом Chevrolet Volt, д.н.з. НОМЕР_1 , він їхав в м. Києві по бульвару Тараса Шевченка в середній смузі для руху транспортних засобів з дотриманням всіх правил дорожнього руху. Наближаючись до будівлі за адресою: бульвар Тараса Шевченка, буд. 2, він виконав вимоги поліцейського, який за допомогою сигнального диска з світлоповертачем подав вимогу перестроїтись з середньої смуги в крайню праву та зупинити транспортний засіб. З`ясувавши підставу для зупинки, позивач вимагав від інспектора конкретні докази порушень, оскільки позивач твердо наполягав на тому, що порушення п. 17.1 ПДР не було. На що інспектор Чорний С.П. запропонував позивачу почекати декілька хвилин та він зможе продемонструвати відеозапис, який підтверджує проїзд смугою громадського транспорту. Надалі інспектор Чорний С. П. відлучився на 3-4 хвилини, щоб здійснити пошук відеозапису. В цей час, інспектор Тонкологос В. В., без відома інспектора Чорного С. П., виніс від його імені постанову ЕНА №3218065. Фактично поліцейськими без розгляду справи було винесено щодо позивача незаконну постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, тому з цього моменту позивач почав фіксувати на камеру свого мобільного телефону незаконні дії поліцейських та порушення його прав.

Також позивач звертає увагу, що жодних доказів, таких як відеозапис чи фотографії з місця події, які б підтвердили наявність дорожнього знаку або фактичне розташування смуги громадського транспорту на зазначеній ділянці дороги, відповідачем надано не було. Окрім того, наявність дорожнього знаку має бути зафіксована в матеріалах справи, чого не було зроблено.

Зазначає, що інспекторами було допущено серйозні процесуальні порушення під час винесення постанови, що свідчить про нехтування вимогами законодавства щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення. Інспектор спочатку виніс постанову, а лише потім формально оголосив позивачу права, передбачені статтею 268 КУпАП. Позивачу було відмовлено у реалізації ключових прав, закріплених статтею 268 КУпАП, інспектори не надали позивачу можливості подати пояснення, скористатися юридичною допомогою адвоката, ознайомитися з доказами, на підставі яких було винесено постанову, а також не дозволили подати клопотання, що є прямим порушенням прав позивача як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що згідно з законом є підставою для скасування постанови. Позивач стверджує, що не порушував Правил дорожнього руху, подія та склад адміністративного правопорушення відсутні, а тому постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності серії ЕАН № 3218065 є протиправною та підлягає скасуванню.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3218065 від 08 жовтня 2024 року за частиною третьою статті 122 КУпАП, винесену інспектором 3 взводу 2 роти батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Чорним С. П. у відношенні ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 680,00 грн; провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 КУпАП закрити; стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати на сплату судового збору у розмірі 605,00 грн.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3218065 від 08 жовтня 2024 року; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Сторонам роз`яснено їхні процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

14 січня 2025 року до суду надійшов відзив Департаменту патрульної поліції, у якому відповідач щодо задоволення позову заперечував в повному обсязі. Зазначив, що згідно постанови 08 жовтня 2024 року о 10 год. 28 хв., за адресою: площа Бесарабська, 1 у м. Києві, водій, керуючи автомобілем Chevrolet Volt, номерний знак НОМЕР_1 , здійснив рух по смузі громадського транспорту, позначеній дорожнім знаком 5.11, чим порушив пункт 17.1. ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 122 КУпАП. Рух автомобіля позивача по смузі для маршрутних транспортних засобів зафіксовано за допомогою комплексної системи відеоспостереження міста Києва, камера якої розташована за адресою: перехрестя площа Бессарабська, вул. Хрещатик, бул. Тараса Шевченка.

Представник відповідача стверджує, що інспектор поліції діяв відповідно до статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», за якою поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Відтак, перебуваючи на патрулюванні, екіпаж помітив автомобіль позивача, який здійснив рух на смузі для маршрутних транспортних засобів та відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», зреагував та зупинив даний транспортний засіб. Під час розгляду справи інспектор надав запит до системи відеоспостереження міста Києва, а також на місці зупинки транспортного засобу Chevrolet Volt, номерний знак НОМЕР_1 , надав для ознайомлення позивачу відео-файл.

Одночасно зазначає, що відповідно до розділу VII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, строк зберігання відеозаписів становить 30 діб. З моменту притягнення до адміністративної відповідальності до відкриття провадження №2-а/752/387/24 у справі №752/26213/24 пройшла 71 доба. Таким чином в Департаменту патрульної поліції відсутній відеозапис зазначений в графі 7 за запитом 471969.

Також представник відповідача зазначає, що інспектор в ході розгляду справи не перешкоджав реалізації права позивача давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання. Таким чином командиром роти було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених статтею 268 КУпАП при розгляді справи.

17 січня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивача ОСОБА_1 , у якій останній підтримав позовні вимоги та просив відхилити заперечення відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначив, що відеозапис, на який посилається відповідач у відзиві не може бути визнаний допустимим доказом у справі, оскільки він отриманий з порушенням встановленого Положенням про комплексну систему відеоспостереження міста Києва, затвердженим рішенням Київської міської ради від 05 липня 2018 року № 1195/5259, порядку, та не підтверджує факту правопорушення. Натомість наданий відповідачем відеозапис, знятий телефоном із монітора комп`ютера та не містить жодних ідентифікуючих ознак, як то дату та час відеофіксації, з нього неможливо встановити чи зафіксований автомобіль належить саме позивачу та що саме позивач перебував за кермом транспортного засобу під час відеозйомки. Крім того, на відеозаписі немає ознак, які б підтверджували наявність дорожнього знака 5.11 на зазначеній ділянці дороги.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За нормою пункту 1 частини першої статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, є правовим актом індивідуальної дії.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено частиною другою статті 55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

Судом установлено, що 08 жовтня 2024 року інспектором 3-го взводу 2-ї роти батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Чорним С. П. винесено постанову серії ЕАН № 3218065, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 680,00 грн за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП.

В оскаржуваній постанові відповідачем зазначено, що 08 жовтня 2024 року о 10 год. 28 хв., за адресою: площа Бесарабська, 1 у м. Києві, водій керуючи автомобілем Chevrolet Volt, номерний знак НОМЕР_1 , здійснив рух по смузі громадського транспорту, позначеній дорожнім знаком 5.11, чим порушив пункт 17.1. ПДР України - на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняється рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі (частина третя статті 122 КупАП).

Втім, позивач своєї вини у вчиненні інкримінованого йому правопорушенні, не визнає та просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вже зазначалось, відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680,00 грн.

За змістом частини третьої статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, згідно з положеннями Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до пункту 5.8 розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР України дорожній знак «Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів» дорога, на якій по спеціально відведеній смузі здійснюється рух транспортних засобів за встановленим маршрутом та велосипедистів».

Пунктом 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» визначено, що смуга призначена для руху транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами, та велосипедистів, якщо рух такою смугою здійснюється попутно загальному потоку транспортних засобів.

Пунктом 17.1 Правил дорожнього руху України визначено, що на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.

Згідно з статтею 222 ККпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: в тому числі передбачені частиною першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122 КУпАП.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 40 вказаного Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно із частиною першою статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно статті 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За положеннями частини другої статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Нормами частин першої - другої статті 7, статтею 245 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання принципу законності. Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною першою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи (частина третя статті 77 КАС України).

Європейський суд з прав людини у пункті 36 рішення в справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року № 37801/97, зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Виходячи з наведеного вище, саме суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести, що він діяв у межах, установлених законом, відповідно до повноважень та у спосіб, що визначені законом. Також саме на посадову особу (суб`єкт владних повноважень), яка вирішує питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, покладається обов`язок по доказуванню наявності події і складу адміністративного правопорушення в діях особи, що притягається до відповідальності, і обов`язок по збиранню та фіксуванню доказів на підтвердження події та складу правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів (абзац 4 пункту 24 постанови).

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що суд бере до уваги лише ті докази, які здобуті в порядку, що не суперечить Закону.

Так, у місті Києві в рамках проекту «Безпечне місто» рішенням Київської міської ради від 05 липня 2018 року № 1195/5259 затверджено Положення про комплексну систему відеоспостереження міста Києва (далі - Положення).

Відповідно до пункту 8.1 Положення доступ до інформації у Системі надається, зокрема, уповноваженим посадовим (службовим) особам центрального органу управління (апарату) Національної поліції України, Головного управління Національної поліції у м. Києві та його територіальних (відокремлених) підрозділів, на підставі мотивованого письмового звернення керівництва таких установ.

Суд звертає увагу на те, що на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, зазначеного в постанові серії ЕНА №3218065 від 08 жовтня 2024 року, представником відповідача надано суду DVD-R диск з відео з системи відеоспостереження міста Києва.

Відео з камери комплексної системи відеоспостереження міста Києва суд не приймає до уваги та вважає недопустимим доказом доданий відповідачем до відзиву на позов відеозапис вчиненого порушення, оскільки з постанови не встановлено, що здійснювався відеозапис порушення саме за допомогою камери комплексної системи відеоспостереження міста Києва та складена постанова, як визначено статтею 283 КУпАП, не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

Із постанови серії ЕНА №3218065 від 08 жовтня 2024 року встановлено, що вона містить посилання на технічний запис - Бк 471969, за допомогою якого здійснювався відеозапис, але його відповідачем надано не було.

Верховним Судом у постановах від 24 липня 2019 року у справі № 161/10598/16-а, від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а, від 19 лютого 2020 року у справі № 607/3394/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 344/4629/16-а щодо вказаного питання зазначено, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис, згідно з вимогами статей 73, 74 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Окрім того, долучений відповідачем до відзиву на позовну заяву відеозапис не відтворює фактичні обставини вчинення інкримінованого позивачу правопорушення станом на 08 жовтня 2024 року о 10:28 год., оскільки не містить вказівок на дату та час здійснення відеофіксації. З наданого відео неможливо встановити марку та модель транспортного засобу, що рухається, його номерний знак, а також не вбачається можливим встановити особу, яка керує цим транспортним засобом.

Щодо доводів позивача, що інспекторами були порушені його права, передбачені статтею 268 КУпАП, так як йому не було забезпечено можливості скористатись правом на отримання правової допомоги та не було роз`яснено прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд зазначає наступне.

Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, затверджена Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі -Інструкція).

Зазначеною Інструкцією передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка (п. 9 Інструкції).

Згідно зі статтею 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У відповідності до частини другої статті 271 КУпАП інтереси потерпілого може представляти представник - адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Право на захист особи, що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, гарантоване пунктом 3 (с) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що включає право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя. Відповідно до усталеної практики у справах щодо України, поняття «кримінальне правопорушення» в практиці ЄСПЛ має автономне тлумачення, та кримінально-правова суть визнається не лише стосовно Кримінального кодексу, а й Кодексу про адміністративні правопорушення (Рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 53 та від 21 жовтня 2010 року у справі «Корнєв і Карпенко проти України» (Kornev and Karpenko v. Ukraine).

Так, в пункті 8 оскаржуваної постанови міститься запис позивача про те, що права йому роз`яснено не було, права порушені.

Судом установлено та вбачається з позовної заяви, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 виявив бажання скористатись правовою допомогою, про що надав інспектору відповідне клопотання, однак, інспектором не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги. Натомість було винесено оскаржувану постанову.

Протилежного відповідачем не доведено, ці доводи ним не спростовані.

Такі дії інспектора порушують права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, чим, в свою чергу, порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є окремою підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Суд вважає, що належна реалізація позивачем прав, встановлених статтею 268 КУпАП, у випадку їх роз`яснення до моменту прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення, мала можливість вплинути на прийняте інспектором поліції рішення у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Оскільки постанова не містить відповідних доказів, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність вказаного адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова в цій частині прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

З урахуванням зазначеного, враховуючи встановлені обставини та приписи чинного законодавства, суд задовольняє позовні вимоги в частині скасування постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 КУпАП.

Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За приписами пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного проступку провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а отже, і вчинення ним адміністративного проступку, притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися законним, унаслідок чого оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Заявлена позивачем вимога про визнання постанови протиправною не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає завданням адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав позивача. Крім того, частина третя статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності не передбачено вирішення судом питань про визнання рішення суб`єкта владних повноважень протиправним.

Згідно зі статтею 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 5-7, 9, 77, 241-246, 268, 271, 280, 286 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №3218065 від 08 жовтня 2024 року - задовольнити частково.

Скасувати постанову від 08 жовтня 2024 року серії ЕАН № 3218065, винесену інспектором 3 взводу 2 роти батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Чорним Сергієм Петровичем про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за частиною третьою статті 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 КУпАП - закрити.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, .

Повне рішення суду виготовлено 04 лютого 2025 року.

Суддя І.А. Кирильчук