Справа № 320/51605/24
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2025 року справа №320/51605/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Будпостач" до Рівненської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Будпостач» (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, 9-Е, кім. 314, ) звернулось до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Рівненської митниці (33028, м. Рівне, вул. Соборна, 104, код ЄДРПОУ ВП 43958370), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської митниці про коригування митної вартості товарів від 05.07.2024 року №UA204000/2024/000065/2.

Позовні вимоги мотивовані тим, що приватним підприємством «Будпостач» для митного оформлення імпортованого товару надано митниці основні документи, які підтверджують митну вартість товару за ціною контракту. Проте, відповідачем протиправно визначено митну вартість товарів за резервним методом, в результаті чого було збільшено митні платежі на суму 593997,22 грн. та необґрунтовано винесено рішення про коригування митної вартості товарів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що в наявних у митниці документах, які надавались декларантом на підтвердження заявленої митної вартості за основним методом, відсутні всі відомості щодо фактично сплаченої ціни товарів, тим самим декларантом заявлено митниці неповні відомості про митну вартість товарів та обраний метод її визначення.

Також, разом із відзивом відповідачем подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною 2 статті 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Так, за правилами спрощеного позовного провадження, в силу вимог ч. 4 статті 257 КАС України, не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом розгляду даної справи є протиправне, на думку позивача, рішення відповідача про коригування митної вартості товарів. Тобто, дана справа не належить до переліку, визначеного ч. 4 статті 257 КАС України.

Згідно з ч. 1 статті 260 КАС України, питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Якщо відповідач в установлений судом строк подає заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача протягом двох днів із дня її надходження до суду постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням (ч. 4 статті 260 КАС України).

Суд зазначає, що згідно з ухвалою про відкриття провадження у справі сторонам була надана можливість повною мірою скористатися своїми процесуальними правами, у тому числі, але не виключно, надати суду відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення, пояснення з приводу заявлених позовних вимог, а також докази, які заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог КАС України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Враховуючи предмет і підстави позову, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін, оскільки спірні правовідносини та предмет доказування у даній справі не вимагають його проведення для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Приватне підприємство «Будпостач» (ідентифікаційний код 24267110, місцезнаходження: 02099, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 9-Е, кім. 314,) зареєстроване в якості юридичної особи, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як свідчать матеріали справи, 15.06.2020 між позивачем (далі-покупець) та компанією TRINA SOLAR (SCHWEI2) АС (Швейцарія) (далі -продавець) було укладено контракт №1245, відповідно до якого продавець продає, а покупець купує товари сонячні модулі відповідно до умов Інкотермс 2020.

29.03.2011, попередньо, для організації перевезення товарів до України позивач уклав з ТОВ «Формаг» (далі - експедитор) договір транспортного експедирування №2903.

01.11.2013, попередньо, для перевезення товарів до України позивач уклав з ТОВ «МШК Україна» (далі - виконавець) договір №B00083 з надання послуг транспортування, перевалки та обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів.

12.11.2018, попередньо, для перевезення товарів до України позивач уклав з Приватним транспортно-експедиційним підприємством «Автотрансекспедиція» договір №1211 перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні.

17.05.2022 для перевезення та транспортно-експедиційного обслуговування вантажів позивач уклав з Приватним транспортно-експедиційним підприємством «Автотрансекспедиція» (далі в т.ч. експедитор) договір №835/22 про перевезення вантажу автомобільним транспортом.

04.03.2024 продавець надав позивачу комерційну пропозицію щодо ціни при закупівлі товарів на суму 439 668,00 доларів США на умовах поставки CIF порт Гданськ у Польщі, прайс-лист щодо ціни товарів на умовах поставки CIF порт Гданськ у Польщі, а також проформу інвойс №TSW-A11043-2311-TSD-17958-05 для оплати товарів за ціною 439 668,00 доларів США на умовах 100% передоплати, на умовах поставки CIF Гданськ у Польщі правил Інкотермс 2020.

09.05.2024 на підставі проформи інвойсу № TSW-A11043-2311-TSD-17958-05 продавець надав позивачу комерційний інвойс №TSW-A11043-2403-TSD-05152-1-3 для відвантаження товарів за ціною 97 704,00 доларів США, на умовах 100% передоплати, на умовах поставки CIF Гданськ у Польщі правил Інкотермс 2020, а також пакувальний лист до комерційного інвойсу.

У цей же день, 09.05.2024, продавець надав позивачу листа про те, що сонячні модулі, продані компанією TRINA SOLAR (SCHWEIZ) AG (Швейцарія) по контракту від 15.06.2024 № 1245 та проформі інвойсу від 04.03.2024 № TSW-A1 1043-2311-TSD-17958-05, були відвантажені по комерційному інвойсу від 09.05.2024 № TSW-A1 1043-2403-TSD-05152-1-З із заводу в Китаї TRINA SOLAR YANCHENG NEW ENERGY CO., LTD, який є частиною корпорації.

10.05.2024, виробник товарів - компанія TRINA SOLAR YANCHENG NEW ENERGY CO., LTD (Китай) передав товари у двох контейнерах перевізнику для доставки із порту Шанхай у Китаї до порту Гданськ у Польщі та одержав, як підтвердження передачі товарів, коносамент MEDUHV699481.

13.05.2024 виробник виписав сертифікат походження №C24MA7M827970032 на товари, що вказані в комерційному інвойсі, яким підтвердив країну походження товарів - Китай.

07.06.2024 позивач на підставі контракту від 15.06.2020 №1245 перерахував продавцеві платіжною інструкцією в іноземній валюті №374 грошові кошти в розмірі 106 480,80 доларів США.

Крім того, 13.06.2024 позивач на підставі контракту від 15.06.2020 №1245 перерахував продавцю платіжною інструкцією в іноземній валюті №392 грошові кошти в розмірі 74 188,80 доларів США.

25.06.2024 позивач надав листа до Держмитслужби про те, що під час перевезення товари не страхувалися; товар оплачений на 100% згідно з платіжними дорученнями від 07.06.2024 №374 та від 13.06.2024 №392; решта сума буде закрита іншими поставками.

25.06.2024 продавець надав позивачу листа про те, що під час перевезення товарів, згідно з комерційним інвойсом від 09.05.2024 №TSW-A11043-2403-TSD-05152-1-3 товари не страхувалися.

30.06.2024 товари на підставі коносаменту від 10.05.2024 №MEDUHV699481 були доставлені не до порту Гданськ (Польща), а до найближчого від нього порту Гдиня (Польща), що підтверджується відомостями з трекінгу. Зміна порту доставки була викликана метою уникнення простою у порту Гданськ у Польщі, який був переповнений вантажами.

01.07.2024 для оплати позивачем транспортних та експедиційних послуг перевізником/експедитором Приватним транспортно-експедиційним підприємством «Автотрансекспедиція» були виписані рахунки №№ 4856 та 4857.

В цей же день, 01.07.2024 для підтвердження витрат на транспортування товарів перевізником/експедитором Приватним транспортно-експедиційним підприємством «Автотрансекспедиція» були видані довідки про транспортні витрати:

- № 4856, згідно з якою вартість послуг транспортування товарів у контейнері № BMOU4691807 за межами території України по маршруту Гдиня (Польща) - митний пост Ягодин (Україна) складає 59 000,00 грн., а експедиційні послуги за вказаним маршрутом становлять 3000,00 грн.;

- №4857, згідно з якою вартість послуг транспортування товарів у контейнері № MSMU8661657 за межами території України по маршруту Гдиня (Польща) - митний пост Ягодин (Україна) складає 59 000,00 грн., а експедиційні послуги за вказаним маршрутом становлять 3000,00 грн.

03.07.2024 для оплати позивачем транспортних та експедиційних послуг експедитором ТОВ «Формаг» був виписаний рахунок №2407029.

03.07.2024 для підтвердження витрат на транспортування товарів експедитором ТОВ «Формаг» була видана довідка про транспортні витрати №1762, згідно з якою витрати за межами митної території України у вигляді надбавки до фрахту по контейнеру № BMOU4691807 становить 3728,98 грн. та по контейнеру № MSMU8661657 -3728,98 грн.

В цей же день, 03.07.2024 для підтвердження витрат на транспортування товарів виконавцем ТОВ «МІК Україна» була видана довідка про транспортні виграти №114, згідно з якою витрати за межами митної території України по перевезенню товарів у двох контейнерах становить 24 820,66 грн.

Відповідно до міжнародних товарно-транспортних накладних CMR віл 01.07.2024 №№1657 та 1807 товари із порту Гдиня у Польщі були доставлені до Рівненської митниці.

05.07.2024 позивач подав відповідачу митну декларацію № 24UA51U3 для митного оформлення товарів, у якій митну вартість визначив за основним методом за ціною договору (контракту), а у графі 22 декларації зазначив загальну суму за рахунком 97 704,00 доларів США.

Для підтвердження заявленої митної вартості, до митної декларації № 24UA51U3 декларант додав передбачені ст. 53 МК України документи, а саме:

- Контракт від 15.06.2020 №1245 з додатками між позивачем та компанією TRINA SOLAR (SCHWEIZ) AG (ШВЕЙЦАРІЯ);

- Прайс-лист продавця від 04.03.2024 щодо ціни товарів на умовах поставки CIF порт SHANGHAI Китай правил Інкотермс 2020;

- Комерційний інвойс від 09.05.2024 № TSW-A11043-2403-TSD-05152-1-3 для відвантаження товарів за ціною 97 704,00 доларів США, на умовах поставки CIF порт SHANGHAI Китай правил Інкотермс 2020;

- Пакувальний лист до комерційного інвойсу від 09.05.2024 № TSW-A11043-2403-TSD-05152-1-3;

- Сертифікат походження товару від 13.05.2024 № C24MA7M827970032;

- Платіжну інструкцію в іноземній валюті 07.06.2024 № 374 про оплату продавцю грошових коштів в розмірі 106 480,80 доларів США;

-Платіжну інструкцію в іноземній валюті 13.06.2024 №392 про оплату продавцю грошових коштів в розмірі 74 188,80 доларів США;

- Договір транспортного експедирування від 29.03.2011 Nє2903 між позивачем та ТОВ «Формаг»;

- Договір перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні від 12.11.2018 №1211 між позивачем та Приватним транспортно-експедиційним підприємством «Автотрансекспедиція»;

- Договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом від 17.05.2022 № 835/22 між позивачем та Приватним транспортно-експедиційним підприємством «Автотрансекспедиція»;

- Коносамент від 10.05.2024 №MEDUHV699481 про перевезення товарів водним транспортом;

- Рахунки від 01.07.2024 №№ 4856 та 4857 Приватного транспортно-експедиційного підприємства «Автотрансекспедиція»;

- Довідку про транспортні витрати від 01.07.2024 №4856, видана Приватним транспортно-експедиційним підприємством «Антотрансекспедиція», згідно з якою вартість послуг транспортування товарів у контейнері №BMOU4691807 за межами території України по маршруту Гдиня (Польща) - митний пост Ягодин (Україна) складає 59 000,00 грн., а експедиційні послуги за вказаним маршрутом становлять 3000,00 грн.;

- Довідку про транспортні витрати від 01.07.2024 №4857, видана Приватним транспортно-експедиційним підприємством «Антотрансекспедиція», згідно з якою вартість послуг транспортування товарів у контейнері № MSMU8661657 за межами території України по маршруту Гдиня (Польща) - митний пост Ягодин (Україна) складає 59 000,00 грн., а експедиційні послуги за вказаним маршрутом становлять 3000,00 грн.;

- Рахунок від 03.07.2024 № 2407029 ТОВ «Формаг»;

- Довідку про транспортні витрати від 03.07.2024 №1762, видану ТОВ «Формаг», згідно з якою витрати за межами митної території України у вигляді надбавки до фрахту по контейнеру № BMOU4691807 становлять 3728,98 грн та по контейнеру № MSMU8661657 - 3728,98 грн;

- Довідку про транспортні витрати від 03.07.2024 №114, видану ТОВ «МШК Україна», згідно з якою витрати за межами митної території України по перевезенню товарів у двох контейнерах становлять 24 820,66 грн.;

- Міжнародні товарно-транспортні накладні CMR від 01.07.2024 №№ 1657 та 1807 про доставку товарів з порту Гдиня у Польщі до Рівненської митниці;

- Лист продавця від 09.05.2024 про виробника товарів у Китаї;

- Лист позивача від 15.08.2024 про оплату товарів;

-Лист продавця від 25.06.2024 про відсутність страхування;

-Технічну довідку від 03.07.2024;

- Декларацію митної вартості.

05.07.2024 відповідач направив до декларанта електронне повідомлення №13051, у якому зобов`язав декларанта надати додатково документи:

1) висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією з урахуванням фактичного технічного стану імпортованого товару;

2) виписку з бухгалтерської документації продавця про формування ціни товару на заявлених комерційних умовах поставки;

3) Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів від 15.06.2020 № 1245 та доповнення до нього від 21.01.2021 № 1 та від 31.12.2023 № 10;

4) транспортні (перевізні) документи, що стосуються перевезення з порту розвантаження (Гданськ, PL) до місця завантаження товару на автомобільний транспорт (Гдиня, PL);

5) страховий поліс;

6) заявку до договору про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 12.11.2018 №1211;

7) заявку до договору про перевезення вантажу від 17.05.2022 №835/22;

8) документи, які підтверджують факт оплати товару, а саме SWIFT копії банку продавця;

9) копії митної декларації країни відправлення.

05.07.2024 у відповідь на електронне повідомлення позивач повідомив відповідача, що всі документи, що підтверджують митну вартість товару, були додані до митної декларації.

05.07.2024 Рівненська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA204000/2024/000065/2, яким визначила митну вартість імпортованих позивачем товарів за резервним методом на рівні 4,3201 дол. США/кг та зазначила джерело інформації митну декларацію від 23.04.2024 № 24UA04U2.

05.07.2024 Рівненська митниця виписала картку відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні товарів № UA204150/2024/000178.

05.07.2024 з врахуванням визначеної відповідачем митної вартості, позивач заявив товари за митною декларацією №24UA67U2, по якій були надмірно сплачені митні платежі: ПДВ на 593 997,22 грн.

Вважаючи прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів неправомірним, позивач звернувся до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 49 Митного кодексу України (далі-МК України) встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 51 МК України регулює питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно частини 1 та 2 якої митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина перша статті 52 МК України).

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (частина друга статті 52 Митного кодексу України).

Статтею 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

В контексті викладеного, суд зазначає, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Частиною 1 статті 54 МК України регламентовано, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з пунктом 1 частини четвертою, частинами п`ятою та шостою статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Стаття 57 МК України регулює методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, а саме: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

За приписами частин п`ятої - восьмої статті 57 Митного кодексу України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Верховним Судом у постанові від 15 лютого 2024 року у справі № 640/29559/20 вказано, що митний орган повинен витребувати документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як встановлено судом під час розгляду справи, рішенням про коригування митної вартості товарів від 21.10.2024 року №UA204150/2024/000057/1 митна вартість товару була визначена за резервним методом.

Підставою для прийняття вказаного рішення стало те, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості та містять розбіжності, а саме:

« в графі 44 митної декларації зазначені зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів від 15.06.2020 №1245 та доповнення до нього від 21.01.2021 №l та від 31.12.2023 №10. Дані документи до митного оформлення не надані».

Аналіз досліджених судом матеріалів справи свідчить про необґрунтованість вказаних доводів відповідача, оскільки контракт від 15.06.2020 №1245 та доповнення до нього від 21.01.2021 №1, а також від 31.12.2023 №10 були надані митному органу, що підтверджується, зокрема, відомостями у картці відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні №UA204150/2024/000178, виписаної відповідачем.

Також, у графі 33 спірного рішення відповідач, як підстави для витребування додаткових документів та коригування митної вартості, зазначив, що «в інвойсі від 09.05.2024 №TSW-A1 1043- 2403-TSD-05/52-1-3 зазначені умови оплати -100%. Надані платіжні інструкції в іноземній валюті від 07.06.2024 №374 та від 13.06.2024 №392 не містять реквізитів інвойсів».

Враховуючи вказані доводи відповідача, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду у постанові від 11.06.2019 по справі №813/1755/17, в якій «Суд зазначив, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку із цим, відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару».

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, зазначеної у постанові від 27.04.2023 у справі №820/3767/16, «розбіжності щодо умов оплати товару в документах, доданих до митно декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є поставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумніву в достовірності задекларованої митної вартості».

До того ж, відповідачем не зазначено, яким чином надані платіжні інструкції в іноземній валюті без зазначення у них інвойсів впливають на визначення складових митної вартості імпортованого позивачем товару.

Таким чином, суд вважає вказані доводи відповідача необґрунтованими і такими, що не приймаються судом при вирішенні даної справи.

У графі 33 спірного рішення відповідач зазначив, що відповідно до інвойсу від 09.05.2024 №TSW-A11043-2403-TSD-05152-1-3 та коносаменту від 10.05.2024 № MEDUHV699481, товар з Китаю надійшов до порту Гданськ, на умовах поставки CIF GDANSK, далі, відповідно до рахунків про транспортно-експедиційні послуги від 01.07.2024 №4856 та №4857, доставка відбувалася автомобільним транспортом, однак в автотранспортних накладних від 01.07.2024 №1657 та №1807 зазначено місце завантаження товару - Гдиня (Польща), відповідно товаротранспортні документи за маршрутом Гданськ-Гдиня - відсутні».

Так, матеріалами справи підтверджено, що товари на підставі коносаменту від 10.05.2024 №MEDUHV699481 були доставлені не до порту Гданськ (Польща), а до найближчого від нього порту Гдиня (Польща), що підтверджується відомостями з трекінгу. Зміна порту доставки була викликана метою уникнення простою у порту Гданськ у Польщі, який був переповнений вантажами.

Факт зазначення у коносаменті порту Гданськ не є доказом, що товари були доставлені у цей порт.

Товари поставлялися на умовах CIF правил Інкотермс 2020, відповідно до яких поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення. Отже, продавець оплачує витрати за перевезення товару за свій рахунок.

Таким чином, для позивача не було підстав для зміни ціни товарів в результаті зміни порту доставки.

В зв`язку із чим, твердження відповідача про прибуття товарів з Китаю у порт Гданськ є необґрунтованими.

Також, у графі 33 спірного рішення відповідач зазначив: « також відповідно до умов поставки CIF (вартість, страхування і фрахт) продавець зобов`язаний витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, на продавця покладається також обов`язок придбання морського страхування на користь покупця проти ризику втрати і ушкодження товару під час перевезення, проте страховий поліс не надано».

Під час розгляду справи судом встановлено, що 25.06.2024 позивач підготував листа до Держмитслужби про те, що під час перевезення товари не страхувалися.

У цей же день, 25.06.2024 продавець надав позивачу листа про те, по під час перевезення товарів згідно з комерційним інвойсом від 09.05.2024 №TSW-A1 1043 2403-TSD-05152-1-3 товари не страхувалися.

За відсутності страхування документи щодо страхування не надаються митному органу, що кореспондується з вимогами п. 3 статті 53 МК України: - декларант зобов`язаний надати для підтвердження заявленої митної вартості товарів страхові документи та документи що підтверджують вартість страхування, якщо таке здійснювалось.

При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, зазначену у постанові від 13.02.2018 у справі №803/1112/17 - якщо за твердженням декларанта, страхування товару не здійснювалося, то декларант не повинен доводити цей факт: декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів. Натомість, якщо митниця стверджує, що страхування все ж таки здійснювалося (а значить витрати на страхування включаються бо митної вартості), то митниця повинна довести наявність цього факту. При цьому, понесених позивачем витрат на страхування товару митницею не доведено, а відтак і включення цих витрат до митної вартості.

Отже, висновки відповідача про обов`язковість надання страхового полісу спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Крім зазначеного, у графі 33 спірного рішення відповідач зазначив наступні обставини: «номер рейсу в коносаменті від 10.05.2024 №MEDUHV699481 не кореспондується з номером рейсу в рахунку про транспортно-експедиційні послуги від 26.06.2024 №ILINV0736924; - п.2.1., п.5.1. договору про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 12.11.2018 №1211 передбачено надання заявки, в якій зазначається вартість перевезення, однак така заявка надана не була; - п. 3. 1 договору про перевезення вантажу від 17.05.2022 №835/22 вартість перевезення обумовлюється сторонами на кожен рейс в заявці, що є невід 'ємною частиною договору, однак заявка не надавалася; п.3.3. договору транспортного експедирування від 29.03.2011 №2903 вартість послуг узгоджується сторонами в додатках, які являються невід`ємною частиною Договору, однак таких надано не було».

Тобто, всі названі обставини стосуються перевезення товарів.

Проте, суд зазначає, що митним законодавством України не визначені документи, які підтверджують вартість перевезення.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, зазначеною у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Під час розгляду справи судом встановлено, що митному органу були надані довідки про транспортні витрати, а саме:

- Довідка про транспортні виграти від 01.07.2024 №4856, видана Приватним транспортно-експедиційним підприємством «Автотрансекспедиція», згідно з якою вартість послуг з транспортування товарів у контейнері № BMOU4691807 за межами території України по маршруту Гдиня (Польща) - митний пост Ягодин (Україна) складає 59000,00 грн., а експедиційні послуги за вказаним маршрутом становлять 3000,00 грн.;

- Довідка про транспортні витрати від 01.07.2024 №4857, видана Приватним транспортно-експедиційним підприємством «Автотрансекспелиція», згідно з якою вартість послуг транспортування товарів у контейнері № MSMU8661657 за межами території України по маршруту Гдиня (Польща) - митний пост Ягодин (Україна) складає 59 000,00 грн., а експедиційні послуги за вказаним маршрутом становлять 3000,00 грн.;

- Довідка про транспортні витрати від 03.07.2024 №1762, видана ТОВ «Формаг», згідно з якою витрати за межами митної території України у вигляді надбавки до фрахту по контейнеру № BMOU4691807 становить 3728,98 грн. та по контейнеру № MSMU8661657 - також 3728,98 грн.:

- Довідка про транспортні витрати від 03.07.2024 №114, видана ТОВ «МШК Україна», згідно з якою витрати за межами митної території України по перевезенню товарів у двох контейнерах становить 24 820,66 грн.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що надані довідки про транспортні витрати є допустимими доказами вартості послуг перевезення.

При цьому, відповідач не зазначив жодних сумнівів щодо розміру вартості послуг за перевезення товарів, що зазначений у довідках про транспортні витрати, зокрема, що вартість таких послуг є недійсною, неправдивою чи заниженою. А передбачена ст. 363 МК України автоматизована система управління ризиками, що застосовується митними органами та є складовою частиною єдиної автоматизованої інформаційної системи митних органів, під час митного контролю не вказала на необхідність проведення перевірки митної вартості, в тому числі вартості транспортування.

Таким чином, суд вважає, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною 2 статті 53 МК України.

При цьому, слід враховувати, що ст. 53 МК України, якою врегульовано порядок підтвердження декларантом заявленої митної вартості та її перевірки митницею, не містить жодних вимог щодо необхідності додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 березня 2024 року у справі № 815/762/18.

Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої та десятої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Системний аналіз викладених правових норм дає підстави стверджувати, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному, з урахуванням вимог митного законодавства щодо необхідності проведення процедури митних консультацій.

Водночас, в ході розгляду справи відповідачем не доведено неможливості застосування жодного методу коригування, що передує резервному.

Суд зауважує, що в разі здійснення коригування митної вартості, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які ним використовувалися при визначенні митної вартості за відповідним методом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 травня 2022 року у справі № 2040/6019/18.

При вирішенні даного спору суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні у справі «Золотас проти Греції», про те, що стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок також викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.o.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Крім того, у рішеннях від 20 травня 2010 року та від 25 листопада 2008 року у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, в яких ЄСПЛ наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.

При цьому, митні органи дійсно мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження повинні ними здійснюватися у спосіб, установлений законом, тобто в даному випадку витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що так чи інакше впливають на визначення безпосередньо митної вартості.

Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі № 826/8797/16, від 14 березня 2024 року у справі № 823/1696/17, від 20 березня 2024 року у справі № 826/5959/17.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного у сукупності, а також беручи до уваги ту обставину, що відповідачем не доведено наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару за основним методом, як і не доведено того, що подані декларантом документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності та/або наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значенні складових вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, суд вважає, що позивачем було підтверджено заявлену митну вартість товару необхідними документами.

Вказані обставини свідчать про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятого митним органом рішення про коригування митної вартості товарів від 05.07.2024 року №UA204000/2024/000065/2, зв`язку із чим зазначене рішення підлягає скасуванню.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, в даній справі митний орган не спростував дійсності поданих до митного оформлення основних документів, достовірності зазначених у них відомостей, контрактну ціну оцінюваних товарів, а також не довів об`єктивну неможливість перевірити вартість операції на підставі наданих позивачем документів.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 8910,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 29.10.2024 №1719.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Рівненської митниці.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного підприємства «Будпостач» (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, 9-Е, кім. 314, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської митниці про коригування митної вартості товарів від 05.07.2024 року №UA204000/2024/000065/2.

Стягнути на користь Приватного підприємства «Будпостач» (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, 9-Е, кім. 314, ) сплачений судовий збір у розмірі 8910,00 (вісім тисяч дев`ятсот десять грн 00 коп) за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської митниці (33028, м. Рівне, вул. Соборна, 104, код ЄДРПОУ ВП 43958370).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 03.02.2025.

Суддя Панченко Н.Д.