Справа № 480/9570/21
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 лютого 2025 року

м. Київ

справа №480/9570/21

адміністративне провадження № К/990/2056/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача Бевзенка В.М.,

суддів: Бучик А.Ю., Шарапи В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кондратенко Світлана Юріївни на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.10.2024 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07.01.2025 у справі №480/9570/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У 2021 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 30.08.2021 про відмову у переході позивача на пенсію в зв`язку з втратою годувальника, оформлене листом від 07.09.2021;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплатити позивачу пенсію по втраті годувальника з 01.02.2021 в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.06.2022, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2023, відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 16.05.2024 касаційну скаргу позивача задоволено, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2023 у справі №480/9570/21 скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до Сумського окружного адміністративного суду.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.10.2024, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.01.2025, позов задоволено частково:

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області надати позивачу інформацію-роз`яснення можливості оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, так і за Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, якщо ОСОБА_2 мав на неї право та їх розмір.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

15.01.2025 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, через підсистему «Електронний суд», надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кондратенко Світлана Юріївни, у якій представник скаржника просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.10.2024 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07.01.2025 у справі №480/9570/21, ухвалити нове рішення у справі про задоволення позовних вимог.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд, дійшов такого висновку.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Доведення обставин, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що підставою для відкриття касаційного провадження відповідач зазначає підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та вказує, що ця касаційна скарга має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Касаційна скарга не містить аргументів, які б свідчили про значне виняткове значення саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Доводи, наведені у касаційній скарзі, зводяться до цитування норм законодавства України, а також переоцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, і ґрунтуються на незгоді з висновками цих судів щодо їхньої оцінки. Своєю чергою колегія суддів зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.

Твердження скаржника про те, що справа становить виняткове значення для нього (підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України) не підтверджене належними доказами та не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів.

Крім того, на обґрунтування підстави касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій позивач зазначає про необхідність відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі №236/3193/16-ц, від 11.07.2019 у справі №667/1568/16, від 15.01.2020 у справі №592/7939/16-а оскільки не погоджується з твердженням Суду у цих справах про те, що виплата довічного грошового утримання судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначення такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Проте, колегія суддів відхиляє наведену скаржником підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України, з огляду на наступне.

Причинами для відступу можуть бути лише вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховний Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

Разом з тим, скаржник не навела належних обґрунтувань щодо необхідності відступлення від висновку Верховного Суду, який був висловлений у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі №236/3193/16-ц, від 11.07.2019 у справі №667/1568/16, від 15.01.2020 у справі №592/7939/16-а, зокрема, не вказала чому такий висновок є неефективним або неузгодженим, а фактично висловила незгоду з вказаною правовою позицією.

Крім того, Суд вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.12.2021 у справі №440/7341/20 дійшов висновку про те, що виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді і не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку зі втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Верховний Суд у цій справі також вказав, що гарантії незалежності суддів мають функціональний характер і поширюються виключно на суддів, якщо інше прямо не визначено законом. Відтак, відмова органу пенсійного фонду у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є правомірною.

Аналогічні правові висновки з наведеного вище питання неодноразово сформовані Верховним Судом, зокрема, в постановах №667/1568/16 від 11.07.2019, №592/7939/16-а від 15.01.2020, №635/4299/17 від 28.04.2020, №318/2128/15-а від 19.03.2021.

З огляду на вищевказане, Суд зазначає, що рішення суддів попередніх інстанцій є законним обґрунтованим та таким, що прийнято у відповідності до усталеної практики Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Верховний Суд зазначає, що відкриття касаційного провадження на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України можливе у разі, якщо скаржник у касаційній скарзі навів обґрунтовані та переконливі аргументи, які б слугували підставою для висновків про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, скаржник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду справи.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

КАС України, передбачає умови, за наявності яких справи розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження можуть переглядатися у касаційному порядку. Такими умовами можуть бути обставини, які виділяють вимоги скаржника якимись особливими, рідкісними чи унікальними ознаками, завдяки чому вони виокремлюються із загальних випадків.

Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у взаємозв`язку із підставами визначеними пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності відповідно до підпунктів «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кондратенко Світлана Юріївни на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.10.2024 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07.01.2025 у справі №480/9570/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати в порядку, встановленому статтею 251 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М. Бевзенко

Судді: А.Ю. Бучик

В.М. Шарапа