Справа № 743/149/25
Суддя: Кравчук М. В.
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/149/25
Провадження № 2-а/743/4/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року селище Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді: Кравчук М. В.

за участю секретаря: Воєдило О. В.

представника позивача Штоюнди Ж. М., відповідача Караова Доган, перекладача Ібрагімова Буніята Неймат Огли, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в селищі Ріпки справу за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області до громадянина Турецької Республіки Караова Доган про затримання з метою забезпечення примусового видворення, -

В С Т А Н О В И В:

05.02.2025 р. Центральне міжрегіональне управління ДМС у місті Києві та Київській області звернулось з позовом до суду до Караова Доган, громадянина Турецької Республіки, про затримання з метою забезпечення примусового видворення строком на шість місяців.

Позовна заява обґрунтована тим, що 03.02.2025 р. було виявлено та затримано громадянина Турецької Республіки Караова Доган, який проживав без документів, які б надавали йому право законного перебування на території України. Встановлено, що відповідач прибув до України 15.02.2024 р. з приватною метою, перетнувши державний кордон через пункт пропуску «Могилів-Подільський». Попередньо 18.12.2024 р. працівниками позивача відносно відповідача прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України не пізніше 28.12.2024 р. Однак, відповідач країну не покинув, дій щодо легалізації свого перебування на території України не вчинив.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 05.02.2025 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні 05.02.2025 р. представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові.

У судовому засіданні відповідач позов не визнав, зазначивши, що дійсно порушив строки перебування в Україні, однак не знав про встановлені у цій країні правила перебування не більше дев`яноста днів. Приїхав до України з метою зміни способу життя та у подальшому планує повернутися сюди. Визнав, що у подальшому він був обізнаний про необхідність виїзду з України до 28.12.2024 р., однак, по-перше, планував виїхати з дівчиною пізніше, а по-друге, у нього не було коштів ні на квиток, ні на сплату штрафу.

Відповідач у судовому засіданні заявив про щире каяття та просив суд надати йому можливість самостійного виїзду з території України, оскільки зараз його товариш готовий дати йому кошти, а у квартирі залишилась його дівчина, яка не має ключів від квартири та якій нічого їсти.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

19.12.2024 р. позивачем було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни відповідача та зобов`язано його залишити територію України не пізніше 28.12.2024 р., про що він був обізнаний.

03.02.2025 р. працівниками позивача було виявлено відповідача та цього ж дня прийнято рішення про примусове видворення його з України.

03.02.2025 р. об 11 год 00 хв позивачем затримано відповідача для з`ясування причин та обставин правопорушення та поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Особу відповідача ідентифіковано на підставі паспортного документа № НОМЕР_1 , виданого на ім`я громадянина Туреччини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказані обставини не заперечуються учасниками справи, а тому не досліджуються судом в силу вимог ч. 1 ст. 78 КАС України, крім дати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства № 017361.

Так позивачем зазначено, що таке рішення прийнято 18.12.2024 р. Водночас з наданої позивачем копії вказаного рішення вбачається його затвердження першим заступником начальника позивача 19.12.2024 р. Інші дати на цьому рішенні відсутні.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до ч. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі Закон) іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

В силу вимог п. 14 ст. 1 Закону статус нелегального мігранта має також іноземець, який законно прибув в Україну, але після закінчення визначеного йому терміну перебування втратив підстави для подальшого перебування та ухиляється від виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Згідно п. 2 ч. 2 Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМ України від 15.02.2012 р. № 150 іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено законодавством та міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Турецької Республіки про умови взаємних поїздок громадян від 22 грудня 2011 року, учиненої у місті Анкара (далі Угода), зі змінами, внесеними на підставі угоди про внесення змін від 14.03.2017 р., громадяни держави однієї Сторони в`їжджають, виїжджають, прямують транзитом і перебувають на території держави іншої Сторони без віз на підставі дійсних проїзних документів, зазначених у Додатку до цієї Угоди, за умови, що строк їхнього перебування не перевищує дев`яноста (90) днів протягом ста вісімдесяти (180) днів.

Як встановлено судом, відповідач здійснив в`їзд на територію України 15.02.2024 р., тобто останнім днем 90-денного строку є 14.05.2024 р.

За таких обставин, суд вважає доводи позивача про відсутність законних підстав перебування відповідача на території України обґрунтованими.

З метою усунення встановлених розбіжностей щодо дати рішення про примусове повернення судом у відповідача з`ясовано, що він був достеменно обізнаний про кінцеву дату виїзду з України, а тому така розбіжність на правильність вирішення справи судом не впливає.

За положеннями ч. 1 ст. 289 КАС України підставою для звернення з відповідним позовом є, в тому числі, наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення.

Оскільки у ході розгляду справи судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що відповідач, ухиляючись певний час від повернення до країни походження без поважних на те причин (зокрема, планування більш пізнього періоду виїзду з дівчиною), продовжуватиме таке ухилення і надалі, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Питання розподілу судових витрат вирішенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 72, 77, 78, 229, 246, 271, 289, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області задовольнити повністю.

Затримати з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців громадянина Турецької Республіки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду (місцезнаходження: 01010, місто Київ, вулиця Князів Острозьких, 8, корпус 30).

Суддя М. В. Кравчук