Справа № 160/18623/24
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

04 лютого 2025 року

м. Київ

справа №160/18623/24

адміністративне провадження № К/990/3928/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єзерова А.А., суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2024, на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2024 та на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06.01.2025 у справі № 160/18623/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначені ОСОБА_1 пенсії від 07.06.2024 року №64;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 31.05.2024 пенсію за віком на пільгових умовах згідно частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зарахуванням періодів з 23.09.2002 по 11.12.2002, з 07.09.2006 по 16.09.2006, з 22.01.2007 по 31.01.2007, з 11.06.2007 по 21.06.2007, з 03.06.2008 по 24.06.2008, з 19.01.2009 по 08.02.2009, з 09.02.2009 по 28.02.2009, з 01.06.2009 по 19.06.2009, з 15.02.2013 по 31.03.2013, з 01.09.1999 по 08.09.2002, з 12.12.2002 по 15.01.2003 до пільгового стажу на підземних роботах за Постановою №202, підземні роботи.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 26.09.2024, позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначені ОСОБА_1 пенсії від 07.06.2024 №64. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу на підземних роботах за Постановою №202, підземні роботи періоди: з 23.09.2002 по 11.12.2002, з 07.09.2006 по 16.09.2006, з 22.01.2007 по 31.01.2007, з 11.06.2007 по 21.06.2007, з 03.06.2008 по 24.06.2008, з 19.01.2009 по 08.02.2009, з 09.02.2009 по 28.02.2009, з 01.06.2009 по 19.06.2009, з 15.02.2013 по 31.03.2013, з 01.09.1999 по 08.09.2002, з 12.12.2002.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.05.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні. В іншій частині позовних вимог - відмовив.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 18.10.2024 заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в резолютивній частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 задовольнив. Виправив описку в мотивувальній та в резолютивній частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 в частині періоду навчання ОСОБА_1 . В мотивувальній частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 вважати вірним за текстом період навчання ОСОБА_1 як "з 12.12.2002 по 15.01.2003". Абзац третій резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 виклав у наступній редакції: "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу на підземних роботах за Постановою №202, підземні роботи періоди: з 23.09.2002 по 11.12.2002, з 07.09.2006 по 16.09.2006, з 22.01.2007 по 31.01.2007, з 11.06.2007 по 21.06.2007, з 03.06.2008 по 24.06.2008, з 19.01.2009 по 08.02.2009, з 09.02.2009 по 28.02.2009, з 01.06.2009 по 19.06.2009, з 15.02.2013 по 31.03.2013, з 01.09.1999 по 08.09.2002, з 12.12.2002 по 15.01.2003".

Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 06.01.2025 залишив без змін рішення і ухвалу суду першої інстанції.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати і прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Дослідивши зміст касаційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку про те, що у відкритті касаційного провадження у цій справі належить відмовити з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 16.07.2024 вирішив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

У частині шостій статті 12 КАС України закріплений перелік справ, які для мети КАС України слід вважати справами незначної складності. Зокрема, положення пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України передбачають, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Спір у цій справі виник через дії контролюючого органу щодо відмови у призначені ОСОБА_1 пенсії від 07.06.2024 року №64. І тому з огляду на те, що предметом спору є дії суб`єкта владних повноважень щодо відмови у призначенні пенсії, ця справа є справою незначної складності згідно до вимог пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України.

Скаржник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права, згідно з пунктом 1 частини 4 статті 328 КАС України.

За правилами пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Проте, колегія суддів не може взяти до уваги посилання на існування обставин, визначених пунктом 1 частини 4 статті 328 КАС України, оскільки скаржником не зазначено яку саму норму права було неправильно судами застосовано при ухваленні оскаржуваних рішень без застосування висновків Верховного Суду, які викладені у визначеній постанові, окрім того, відсутнє посилання, яку саме постанову Верховного Суду не було враховано при ухваленні оскаржуваних рішень.

Скаржником не зазначено обставин, які б свідчили про необхідність відступлення від цього висновку у визначених правовідносинах.

Верховний Суд наголошує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України треба зазначати, щодо яких саме правовідносин Верховний Суд ще не сформував правового висновку, а не абстрактно на це покликатися.

У разі, якщо скаржник вважає, що суди порушили норми матеріального права і неналежно дослідили зібрані у справі докази, неповно встановили обставини справи або встановили обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які суд не дослідив, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Так, оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту, що суди неправильно застосували норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, які саме порушені при неврахуванні визначеного висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, а також зазначення обставин, які б свідчили про те, що посилання на постанову Верховного Суду, які застосували суди попередніх інстанцій потребують відступлення від таких висновків.

До того ж, Верховний Суд наголошує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України необхідно зазначати постанову Верховного Суду, висновки якої не було враховано судами попередніх інстанцій, в тому числі навести обґрунтовані аргументи необхідності відступлення від такого висновку у визначеній постанові.

Саме по собі посилання на неврахування судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Таким чином, колегія суддів не приймає посилання скаржника на пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України, як на підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Судами попередніх було встановлено, що позивач до контролюючого органу подав разом із заявою про призначення пенсії диплом про навчання НОМЕР_1 (з додатком НОМЕР_3), трудову книжку НОМЕР_2 , уточнюючу (пільгову) довідку № 88/31 від 18.03.2024. Тобто у спірний період з 23.09.2002 по 11.12.2002 позивач навчався в ПТУ № 68 м. Марганець за пільговими шахтарськими професіями та проходив виробничу практику на підприємстві AT "Марганецький ГЗК" за професією "підземний машиніст електровоза" з повним робочим днем під землею, що передбачена відповідним Списком № 1, а відтак підтверджується право позивача на зарахування цього періоду до підземного стажу роботи позивача за Списком № 1, який надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому судами попередніх інстанцій було враховано правові висновки Верховного Суду, які були висловлені у постановах 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердженням трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів, а надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Також було враховано правові висновки Верховного Суду, які були висловлені у постановах від 19.03.2019 у справі № 295/8979/16-а від 26.03.2020 у справі № 423/2860/16-а, а саме, що стосується того, що час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють у шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше одного місяця в календарному році.

Тобто у позивача є право на зарахування до пільгового стажу за Списком № 1, який надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" часу простою підприємства AT "Марганецький ГЗК" через виробничу потребу з 09.02.2009 по 28.02.2009.

Аналогічного правового висновку Верховний Суд дійшов у постанові від 20.01.2021 у справі № 588/647/17, від 24.10.2024 у справі № 200/18450/21.

Скаржником наведено наступні підстави для касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій та для прийняття Верховним Судом до розгляду касаційної скарги у справі незначної складності №160/18623/24, які передбачені частиною четвертою та п`ятою статті 328 КАС України: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №593/283/17 та інші. Крім того, скаржник також зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, а також, що справа становить значний суспільний інтерес або має для нього виняткове значення.

У постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №593/283/17 правовідносини стосувалися того, що контролюючий орган відмовив особі у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з мотивів того, що пільговий стаж не підтверджений первинними документами, а посада на якій вона працювала не дає їй права на пільгову пенсію, оскільки посада, зазначена у належній їй трудовій книжці, не відповідає посадам, зазначеним у Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. При цьому судами встановлено, що визначену у справі періоди трудової діяльності особи повинні зараховуватися їй, як пільговий стаж за Списком №2 за професією "електрозварщик", оскільки у записі № 5 трудової книжки теж було допущено помилку при написанні займаної нею посади та вказано посаду "зварщик", а не "електрозварщик", що підтверджується протоколом № 12 засідання правління колгоспу "Золоте руно" від 27.09.1982, на якому слухалася її заява про прийняття на роботу електрозварщиком, а не "зварщиком".

Колегія суддів відхиляє посилання на зазначені постанови, оскільки у наведених постановах правовідносини не є релевантними до правовідносин у цій справі, ці рішення ухвалені за інших фактичних обставин та з іншим правовим регулюванням.

Таким чином, колегія суддів не приймає посилання скаржника на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Водночас за правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Означені критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Тобто касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Колегією суддів також не може бути прийнято до уваги посилання на існування обставин, визначених підпунктом "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

З огляду на вищевказане, Суд дійшов висновку що касаційна скарга не містить вагомих аргументів, які б свідчили про те, що розгляд такої справи матиме фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Щодо тверджень скаржника про те, що справа становить значний суспільний інтерес, Суд зауважує, що вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

З огляду на вищевказане, Суд дійшов висновку що касаційна скарга не містить вагомих аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме щодо цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення.

У касаційній скарзі заявник лише зазначає про обставини, на підставі яких відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії.

Натомість ці обставини та аргументи не є підставою для касаційного перегляду справи незначної складності. Скаржник не обґрунтував у касаційній скарзі того, чи стосується касаційна скарга питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; чи був скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, під час розгляду іншої справи; чи справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; чи суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Колегія суддів також не встановила випадків, зазначених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження у справі незначної складності.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. 328, 333, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2024, на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2024 та на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06.01.2025 у справі № 160/18623/24.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб