Справа № 420/3039/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/3039/24

Перша інстанція: суддя Бутенко А.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Яковлєва О. В.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу адвоката Севери Наталії Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року у справі за позовом адвоката Севери Наталії Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними та скасування наказів

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

26 січня 2024 року, діючи в інтересах ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулась до суду першої інстанції з позовом до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (далі НОМЕР_1 Прикордонний загін або Військова частина НОМЕР_2 ), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 02.12.2022 №702-АГ «Про призначення службового розслідування»;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 15.12.2022 №462-ВВ «Про результати службового розслідування», в частині першої щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 18.10.2023 №2020-АГ «Про притягнення до матеріальної відповідальності» ОСОБА_1 ;

- зобов`язати повернути ОСОБА_1 всі утримані/стягнені з його грошового забезпечення суми на підставі наказу «Про притягнення до матеріальної відповідальності» №2020-АГ від 18.10.2023.

Пояснюючи підстави звернення до суду, адвокат зазначила, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_2 , працює на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії - механіка - водія 2 відділення інспекторів прикордонної служби НОМЕР_3 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування.

30.11.2022 о 14:10 год. солдат ОСОБА_1 , рухаючись в районі вул. Вокзальної, буд.28 в Металургійному районі міста Кривого Рогу, керуючи транспортним засобом марки «CKC-HHD-72», з реєстраційним номером НОМЕР_4 , здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota Land Cruiser Prado», з реєстраційним номером НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду. За результатами зіткнення, автомобілі отримали механічні пошкодження.

Після даної події, відповідач прийняв наказ №702-АГ від 02.12.2022, яким призначив проведення службового розслідування за фактом можливого неналежного виконання службових обов`язків, з боку військовослужбовця ОСОБА_1 , що призвело до завдання шкоди військовому майну.

Далі, відповідно до наказу №462-ВВ від 15.12.2022 «Про результати службового розслідування», дисциплінарна комісія встановила факт неналежного виконання службових обов`язків, з боку військовослужбовця ОСОБА_1 , що призвело до завдання шкоди військовому майну.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги адвокат Севера Н. В. вважає, що під час проведення службового розслідування був порушений встановлений законодавством порядок його проведення.

Зокрема, на її думку, наказ «Про призначення службового розслідування» №702-АГ був прийнятий пізніше, ніж почалося проведення службового розслідування, а саме 02.12.2022 було прийнято рішення про проведення, а з 01.12.2022 почалося проведення службового розслідування.

Також адвокат зазначає, що в ході службового розслідування не встановлено форму вини ОСОБА_1 , а саме: чи діяв водій навмисно чи з необережності.

Як вона стверджує, з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що дорожньо-транспортна пригода трапилась не умисно, а через крайню необхідність.

До того ж, адвокат акцентує увагу на тому, що в наведених вище наказах, йде мова про завдання шкоди саме військовому майну та не вказано про шкоду завдану третій особі або чи матеріальної шкоди завданої державі.

З приводу наказу від 18.10.2023 №2020-АГ «Про притягнення до матеріальної відповідальності» ОСОБА_1 адвокат Севера Н. В. також заявляє про його незаконність та необґрунтованість, оскільки відсутня така умова притягнення до матеріальної відповідальності, як наявність шкоди.

Пояснюючи це адвокат указує, що стосовно ОСОБА_1 відсутнє судове рішення, яке указує на завдання ним шкоди державі, в особі Військової частини НОМЕР_2 , розмір такої шкоди, причини її завдання.

До того ж, на думку адвоката, є безпідставним притягнення її довірителя до повної матеріальної відповідальності, позаяк не встановлено такі елементи: ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до вчиненого, умови, що сприяли правопорушенню, наявність шкоди та її розмір.

Підсумовуючи вищевикладене, адвокат вважає, що стягнення з її довірителя коштів із його грошового забезпечення, в рахунок погашення матеріальної шкоди, є незаконним та необґрунтованим, а тому наявні підстави для зобов`язання відповідача повернути ОСОБА_1 всі утримані/стягнені, з нього, суми на підставі наказу «Про притягнення до матеріальної відповідальності» №2020-АГ від 18.10.2023.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, проаналізувавши вимоги Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут), Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-ІХ (далі Закон №160-ІХ), дійшов висновку про правомірність управлінських рішень Військової частини НОМЕР_2 , адже в матеріалах справи наявні достатні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 щодо завдання шкоди, в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Одним із таких доказів, на думку суду, є постанова Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2023 по справі №210/4460/22, яка набрала законної сили, про порушення ОСОБА_1 пунктів 12.1, 13.1, підпункту «б» пункту 2.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.

Також, суд першої інстанції звернув увагу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.06.2023 у справі №904/2007/23, яким стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 на користь ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Ракурс» вартість відновлювального ремонту 126 477,83 грн, вартість судової експертизи 2 758,08 грн, судовий збір 2 114,99 грн, витрати на професійну правничу допомогу 7880 грн.

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву.

Адвокат Севера Н. В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Основні доводи апеляційної скарги полягають в наступному.

По-перше, адвокат продовжує наполягати, що службове розслідування розпочалося без винесення відповідного наказу 01.12.2022, у той же час наказ «Про призначення службового розслідування» №702-АГ прийнятий 02.12.2022.

По-друге, адвокат посилається на приписи частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, де, зокрема, йде мова про те, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто, адвокат вважає, що в межах спірних правовідносин відшкодування збитків покладається на власника транспортного засобу, а саме: на Військову частину НОМЕР_2 .

По-третє, відповідач не надав доказів виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.06.2023 у справі №904/2007/23, яким зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 відшкодувати ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Ракурс» матеріальну шкоду. Отже, відповідач, без попереднього виконання вказаного судового рішення, прийняв наказ про притягнення позивача до матеріальної відповідальності.

Крім того, адвокат вважає, що після відшкодування Військовою частиною НОМЕР_2 матеріальної шкоди, остання мала звернутися з регресним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

По-четверте, адвокат продовжує наполягати на тому, що є безпідставним притягнення її довірителя до повної матеріальної відповідальності, позаяк не встановлено такі елементи: ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до вчиненого, умови, що сприяли правопорушенню, наявність шкоди та її розмір.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби № 124-ОС від 13.04.2022 року, солдат ОСОБА_1 призначений на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії водієм відділення тилового забезпечення прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 Прикордонного загону.

30.11.2022 о 14:10 год. солдат ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «CKC-HHD-72» з державним реєстраційним номером НОМЕР_4 та рухаючись в районі вул. Вокзальної, буд.28 в Металургійному районі міста Кривого Рогу, здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota Land Cruiser Prado», з державним реєстраційним номером НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду. В результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Транспортний засіб марки «Toyota Land Cruiser Prado», з державним реєстраційним номером НОМЕР_5 належав ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Ракурс»

Наказом НОМЕР_1 Прикордонного загону №702-АГ від 02.12.2022 призначено проведення службового розслідування, починаючи з 01.12.2022, за фактом можливого неналежного виконання службових обов`язків з боку військовослужбовця прикордонної комендатури швидкого реагування, що призвело до завдання шкоди військовому майну.

Як випливає з висновку службового розслідування, дорожньо транспортна пригода сталася внаслідок порушення солдатом ОСОБА_1 вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 11 розділу II «Інструкції з автомобільного та бронетанкового забезпечення в Державній прикордонній службі України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.07.2018 №577, що виразилось у недотриманні ПДР.

Указано, що дорожньо транспортна пригода призвела до пошкодження службового транспортного засобу та відповідно до завдання прямої дійсної матеріальної шкоди державі, в особі НОМЕР_1 Прикордонного загону, у розмірі 3500 грн, а відтак солдата ОСОБА_1 було запропоновано притягнути до дисциплінарної відповідальності у відповідності до статті 55 Дисциплінарного статуту.

На підставі висновку службового розслідування начальником НОМЕР_1 Прикордонного загону був прийнятий наказ №462-ВВ від 15.12.2022 «Про результати службового розслідування».

Відповідно до пункту 1 цього наказу ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану на підставі пункту «б» статті 48 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України за неналежне виконання вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 11 розділу 2 Інструкції з автомобільного та бронетанкового забезпечення в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом МВС від 09.07.2018 №577, що виразилось у недотриманні правил дорожнього руху та призвело за собою пошкодження службового транспортного засобу.

Відповідно до рапорту позивача, він просив дозволу у командування на відновлення службового транспортного засобу CKC-HHD-72, військовий реєстраційний номер НОМЕР_4 , за власний рахунок, який був пошкоджений внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди.

Як випливає із висновку службового розслідування, солдат ОСОБА_1 , за власний рахунок відновив службовий транспортний засіб CKC-HHD-72.

Далі, постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2023 по справі №210/4460/22, визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та вирішено застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень) в дохід держави.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.06.2023 у справі №904/2007/23, яке набрало законної сили на підставі постанови Центрального апеляційного господарського суду від 03.10.2023, стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 на користь ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Ракурс» вартість відновлювального ремонту 126 477,83 грн, вартість судової експертизи 2 758,08 грн, судовий збір 2 114,99 грн, витрати на професійну правничу допомогу 7880 грн.

На підставі цього, командир НОМЕР_1 Прикордонного загону прийняв наказ №2020-АГ від 18.10.2023 «Про притягнення до матеріальної відповідальності», солдата ОСОБА_1 за заподіяну матеріальну (майнову) шкоду завдану державі, в особі НОМЕР_1 Прикордонного загону на загальну суму 143 256,90 грн. За змістом указаного наказу, солдата ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності, шляхом утримання/стягнення збитку в розмірі 20% від всіх видів грошового забезпечення до повного погашення суми завданого збитку (матеріальної шкоди).

З даним наказом №2020-АГ від 18.10.2023 позивач ознайомлений під розпис 19.10.2023, що підтверджується актом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для її задоволення, з огляду на таке.

Насамперед, слід указати, що судом апеляційної інстанції, враховуючи дату подання позову засобами поштового зв`язку (26.01.2024), було встановлено пропуск позивачем місячного строку звернення до суду з даним позовом, передбаченого частиною 5 статті 122 КАС України, оскільки про оскаржувані накази щодо призначення службового розслідування та про його результати йому достеменно було відомо 15.12.2022, а про наказ щодо притягнення до матеріальної відповідальності повідомлено 19.10.2023.

За таких умов, суд апеляційної інстанції ухвалою від 09.01.2025 запропонував адвокату Севері Н. В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надати до суду апеляційної інстанції заяву про поновлення строку звернення до суду та надати докази на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з цим позовом протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

21.01.2025 від адвоката надійшла заява про поновлення строку звернення до суду з даним позовом. Мотиви цієї заяви полягають у тому, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій та на даний час бере участь у захисті України, виконує військовий обов`язок, а саме: в Херсонській області. Адвокат зазначає, що, перебуваючи на бойових завданнях, ОСОБА_1 не мав можливості оскаржити спірні накази. Також адвокат указує, що лише 24.12.2023, на адвокатський запит, були отримані копії спірних наказів.

Колегія суддів, розглянувши дану заяву про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, спираючись на правові висновки Верховного Суду щодо застосування положень статей 122 та 123 КАС України у правовідносинах стосовно пропуску процесуального строку, який пов`язаний з виконанням конституційного обов`язку із захисту суверенітету і незалежності Держави Україна, дійшла такого.

По перше, як було встановлено, із наданих адвокатом доказів, зокрема із копії витягу з журналу бойових дій, ОСОБА_1 перебував у небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежувала можливість своєчасного звернення до суду.

По друге, для вирішення питання про поновлення строку звернення до суду, слід проявляти повагу до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави є вагомою підставою для поновлення строку.

За таких умов, колегія суддів вважає, що позивач з поважних причин пропустив, встановлений частиною 5 статті 122 КАС України, строк звернення до суду.

Переходячи до оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені в Статуті внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут).

Відповідно абзацу 2 статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Положеннями статті 16 Статуту зазначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені в Дисциплінарному статуті.

Згідно зі статтею 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Підстави та процедуру проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Адміністрації Державної прикордонної служби України, регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, Морської охорони, навчальних закладів, науково-дослідних установ, органів забезпечення, підрозділів спеціального призначення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби), а також військовозобов`язаних під час проходження ними навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження ними підготовки та зборів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (підготовки, зборів), оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішень, а також повноваження посадових осіб під час проведення службового розслідування визначено Порядком проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08 листопада 2021 року № 815 (далі Порядок № 815).

Пунктом 4 розділу І Порядку № 815 передбачено, що підставою для призначення службового розслідування є: наявність інформації про невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків; наявність інформації про порушення військової дисципліни або громадського порядку, вимог законодавства, наказів начальників (командирів), розпорядчих документів або виявлення ознак таких порушень; виявлення фактів завдання шкоди; припис Національного агентства з питань запобігання корупції або подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції; установлення фактів дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак, а також сексуальних домагань; неправомірне застосування військовослужбовцем заходів фізичного впливу, спеціальних засобів, вогнепальної зброї, озброєння та бойової техніки.

Згідно з п. 7 розділу І Порядку № 815 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність правопорушення або події, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування, його (її) обставини (час, місце) та наслідки; осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або спричинили їх виникнення; наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями (бездіяльністю) військовослужбовця; конкретні неправомірні дії або бездіяльність військовослужбовця, який учинив правопорушення; порушення вимог законодавства, організаційно-розпорядчих актів Адміністрації Держприкордонслужби, посадових інструкцій, які було допущено військовослужбовцем; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення; форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до вчиненого; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків; наявність шкоди та її розмір.

Відповідно до п.1 розділу ІІ Порядку № 815 службове розслідування призначається письмовим наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби. Інші посадові особи можуть звертатися з клопотанням за підпорядкованістю про призначення службового розслідування.

У відповідності до п.п.1,4 розділу IV Порядку № 815 службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення.

Службове розслідування починається з дня, визначеного в наказі про призначення службового розслідування. Днем закінчення службового розслідування є день затвердження висновку службового розслідування начальником (командиром), який призначив службове розслідування.

Відповідно до розділу VI Порядку № 815, за результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування.

Пунктами 1-3 розділу VI Порядку № 815 передбачено, що за результатами розгляду висновку та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, начальник (командир) органу Держприкордонслужби затверджує висновок службового розслідування та приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

За пунктом 4 розділом V особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, визначені законом.

Отже наведена норма свідчить про те, що наказ про призначення службового розслідування не підлягає оскарженню, оскаржити можливе лише наказ, який прийнятий за результатами службового розслідування.

Окрім того варто зупинитися на послідовній та усталеній практиці Верховного Суду, що викладена у постановах від 03.09.2020 у справі №6409600, від 30.11.2020 у справі №640/19574/18, від 31.05.2022 у справі №280/5247/20 про те, що висновок службового розслідування лише фіксує певні обставини та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій. Висновок службового розслідування, не породжує певних правових наслідків, його результати не мають обов`язкового характеру для позивача, а є лише передумовою для прийняття уповноваженим суб`єктом відповідного рішення. Висновок службового розслідування не є документом, який містить норми права загальної або індивідуальної дії. Він не може створювати нових правових норм, доповнювати чи змінювати чинне законодавство та не має обов`язкового характеру для суб`єкта по відношенню, до якого він винесений. Питання правомірності та обґрунтованості висновку службового розслідування є предметом оцінки судом у разі оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятих на його реалізацію.

За такого правового регулювання, оцінюючи вимоги адвоката Севери Н. В. про визнання протиправним та скасування наказу від 15.12.2022 №462-ВВ, в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, колегія суддів зазначає, що неправильне зазначення дати в наказі про призначення службового розслідування, (наказ був прийнятий пізніше, ніж почалося службове розслідування) жодним чином не впливає на законність наказу, прийнятого за результатами такого розслідування.

Варто відзначити, що службове розслідування було проведено з дотриманням Порядку № 815, а саме ОСОБА_1 було надано право надавати пояснення в ході службового розслідування, знайомитися зі зібраними, в ході службового розслідування матеріалами.

До того, є слушним зауважити, що в ході службового розслідування дисциплінарна комісія оперувала преюдиційними фактами, які не потребують доказування, а саме фактами, що встановлені постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2023 у справі №210/4460/22 про те, що з вини ОСОБА_1 відбулася дорожньо транспортна пригода.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази мають бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 КАС України.

Водночас, як установив суд апеляційної інстанції жодних доказів, які спростували преюдіційні обставини, позивач та його представник не надали.

Переходячи до доводів скаржниці про протиправність наказу від 18.10.2023 №2020-АГ «Про притягнення до матеріальної відповідальності» ОСОБА_1 колегія суддів установила таке.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону № 160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Відповідно до статті 3 Закону № 160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 6 Закону № 160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Частиною 1 статті 7 Закону № 160-ІХ визначено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Відповідно до частини 6 статті 8 Закону №160-ІХ за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Згідно з частини 7 статті 8 Закону №160-ІХ якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У відповідності до частини 1 статті 10 Закону №160-ІХ відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

За приписами частини 1 статті 13 Закону №160-ІХ стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення.

Аналіз викладених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що настання повної матеріальної відповідальності обумовлено законодавцем одночасно як виною відповідного військовослужбовця у настанні збитків, так і умислом цього військовослужбовця на настання збитків, тобто усвідомлення військовослужбовцем того, що саме такі форма, зміст та характер конкретного діяння військовослужбовця об`єктивно здатні призвести до збитків або створити умови, за яких ці збитки невідворотно/неминуче настануть і прагнення до настання таких наслідків.

В апеляційній скарзі адвокат Севера Н. В. зазначає, що є безпідставним притягнення її довірителя до повної матеріальної відповідальності, позаяк не встановлено такі елементи: ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до вчиненого, умови, що сприяли правопорушенню, наявність шкоди та її розмір.

Колегія суддів звертає увагу, що необережність це одна з форм вини, що характеризується легковажним розрахунком на запобігання шкідливих наслідків діяння особи, або відсутністю передбачення настання таких наслідків.

Зважаючи на викладені обставини справи на правові норми, що їх регулюють, форма вини, правопорушника, у випадку вчинення ним правопорушення, не звільняє його від відповідальності, у тому числі і матеріальної.

Наступним доводом апеляційної скарги є те, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідаючи на даний довід, колегія суддів виходить з наступного.

Як свідчать обставини справи, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.06.2023 у справі №904/2007/23, яке набрало законної сили на підставі постанови Центрального апеляційного господарського суду від 03.10.2023, стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 на користь ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Ракурс» вартість відновлювального ремонту 126 477,83 грн., вартість судової експертизи 2 758,08 грн., судовий збір 2 114,99 грн., витрати на професійну правничу допомогу 7880 грн.

Тобто, враховуючи, що транспортний засіб, яким керував позивач та на якому здійснив дорожньо-транспортну пригоду, належав Військової частини НОМЕР_2 , остання за відповідним судовим рішення повинна відшкодовувати завдану шкоду потерпілому (ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Ракурс», яке є власником транспортного засобу Toyota Land Cruiser 120).

Між тим, відшкодування шкоди Військовою частиною НОМЕР_2 не свідчить про неможливість притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності, оскільки така відшкодовується за Законом №160-ІХ та має на меті відшкодування особою шкоди, нанесеної Військовій частині НОМЕР_2 .

Зауваження адвоката про те, що після відшкодування Військовою частиною НОМЕР_2 матеріальної шкоди, остання, мала звернутися з регресним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, суд оцінює критично, оскільки це не обв`язок суб`єкта владних повноважень і в даному випадку у нього є право дискреції, яким чином захистити свої права.

Так, у межах спірних правовідносин, відповідач вирішив притягнути ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності та забезпечити утримання/стягнення збитку в розмірі 20% від всіх видів грошового забезпечення солдата ОСОБА_1 до повного погашення суми завданого збитку (матеріальної шкоди).

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті, а відтак відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави, відповідно до статті 316 КАС України, для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Розподіл судових витрат, за результатами апеляційного провадження, відповідно до статті 139 КАС України, не проводиться.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Севери Наталії Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року у справі за позовом адвоката Севери Наталії Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними та скасування наказів залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя О. В. Яковлєв

Повне судове рішення складено 04.02.2025.