Справа № 520/1054/25
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

04 лютого 2025 р. справа № 520/1054/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Полтавський Шлях, буд. 46, м. Харків, 61052, ) про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить суд:

- зобов`язати Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виключити відомості про боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Єдиного реєстру боржників внесених у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження №54192796.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що після смерті свого рідного брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Першої Уманської державної нотаріальної контори Кравець Г.В., де 07.08.2024 була заведена спадкова справа №172/2024, однак нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку у праві квартири АДРЕСА_2 , яке було оформлено постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.11.2024 за №1531, оскільки нотаріусом виявлено інформацію з Єдиного реєстру боржників щодо боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі виконавчого провадження №54192796, виданого Жовтневим районним судом міста Харкова; категорія стягнення: стягнення коштів на користь держави; орган ДВС/приватний виконавець, в якому перебуває на виконанні: Міжрайонний ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ в Харківській області (на даний час - Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції). На неодноразові звернення до відповідача, як позивача так і представника позивача про надання відомостей про виконавче провадження відносно померлого ОСОБА_2 та виключення померлого з Єдиного реєстру боржників відповідач повідомив, що станом на 15.11.2024 у відділі на виконанні не перебуває відкритих виконавчих проваджень в рамках яких боржником є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Закон України «Про виконавче провадження» наділяє державного виконавця повноваженнями виключно під час здійснення ним виконавчого провадження, що виключає можливість здійснювати будь-які заходи чи дії (в тому числі і виключення боржника з Єдиного реєстру боржників) після завершення виконавчого провадження, крім випадків встановлених законом, тому у державного виконавця відсутні правові підстави виключити боржника ОСОБА_3 з Єдиного реєстру боржників. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 вказаний адміністративний позов залишено без руху.

На виконання вимог ухвали суду представником позивача подано заяву про поновлення строків звернення до суду.

Відповідно до п. 4, п. 6 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши зміст позовної заяви та доданих до неї матеріалів, суд встановив наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Положеннями ч. 1 ст. 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно зі ст. 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону №1404-VIII, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження;8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 ст. 25 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Частиною 1 ст. 10 Закону №1404-VIII визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 6 ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

З наданої разом із позовом заявою представника позивача - адвоката Непокульчицького Валерія Саввовича заявою від 01.11.2024, адресованою до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, судом встановлено, що ОСОБА_1 після смерті свого рідного брата ОСОБА_2 звернувся із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Першої Уманської державної нотаріальної контори Кравець Г.В., де 07.08.2024 була заведена спадкова справа №172/2024, однак у зв`язку з накладенням арешту на спадкове майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_2 у виконавчому провадженні №54192796 про стягнення з боржника ОСОБА_2 коштів на користь держави, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане спадкове майно не можливо.

З огляду на норми статей 56, 59 Закону №1404-VIII, зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Разом з тим, ч. 1 ст. 74 Закону №1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

При цьому для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду.

Так, у пункті 27 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №340/25/19 від 22 січня 2020 року суд зазначив, що для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, та зміст документів, доданих до позовної заяви, судом вбачається, що ОСОБА_1 , який не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження №54192796, просить виключити спадкодавця - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Єдиного реєстру боржників. При цьому, позивачем не оскаржуються дії державного виконавця щодо накладення арешту на майно. Разом з тим фактичною підставою позову є захист права власності позивача, та саме право вільно розпоряджатися спадковим майном.

Суд звертає увагу позивача, що згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною 3 ст. 5 КАС України визначено, що до суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Отже, право на звернення до адміністративного суду має особа, якщо порушено її особисті права, свободи та законні інтереси.

Натомість позовні вимоги позивача стосуються іншої фізичної особи, а саме померлого брата.

Щодо порушення прав позивача у зв`язку з неможливістю оформити спадщину суд врахував наступне.

Відповідно до ч. ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, спадкоємці успадковують, як права так і обов`язки спадкоємця.

Частина 1 ст. 2 КАС України визначає завдання адміністративного судочинства, якими є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Позовні вимоги та додані позивачем до позовної заяви копії документів дозволяють суду зробити висновок, що вимоги позивача пов`язані із здійсненням ним права на спадщину та не стосуються сфери адміністративного судочинства.

Позивач обґрунтовуючи позов вказав на порушення своїх прав у зв`язку з неможливістю оформити спадщину після померлого брата.

Таким чином, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, обов`язків та інтересів не відповідає можливим способам захисту в адміністративному судочинстві.

Вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням права на спадщину, згідно ЦК України є завданням цивільного судочинства та відповідно підвідомчі судам загальної юрисдикції.

Позивач не обґрунтував, в чому саме полягає порушення його прав та законних інтересів заявленим відповідачем.

Таким чином, суд доходить висновку, що даний позов спрямовано на захист цивільних прав позивача, пов`язаний з розпорядженням власним майном та фактично є різновидом негаторного позову, а тому належить розгляду в порядку цивільного процесуального законодавства та не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому суд наголошує на тому, що у випадку розгляду справи Харківським окружним адміністративним судом, як судом першої інстанції, буде порушено принцип розгляду справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, гарантування якого визначено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України», суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 170 КАС України, у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 19, 47, 170, 248, 256, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Полтавський Шлях, буд. 46, м. Харків, 61052, ) про зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Біленський О.О.