Справа № 400/9508/24
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2025 р. справа № 400/9508/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачівІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач 2), в якому просить суд (з урахуванням уточнення позовної заяви):

- визнати протиправними дії комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у наданні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту третього частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (протокол комісії № 28 від 20.09.24 р. та повідомлення від 22.09.24 р. № 5/11131);

- зобов`язати комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту третього частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо оформлення призову на військову службу під час мобілізації та відправлення позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до місць проходження військової служби.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що звернувся із заявою до Голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій просив надати позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підтримку та мобілізацію», а саме жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує. Однак, комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовила позивачу у наданні відстрочки з причин відсутності рішення суду про усиновлення дитини. Таку, відмову позивач вважає протиправною, оскільки ним було додано до заяви копію посвідчення багатодітної сім`ї серії НОМЕР_1 від 08.08.24 р., виданого Управлінням соціального захисту населення Баштанської районної державної адміністрації з якої вбачається, що сім`я ОСОБА_2 (позивач зазначений батьком) має на утриманні трьох дітей та має право на пільги передбачені законодавством України для багатодітних сімей.

Позовна заява залишалась бер руху ухвалою від 14.10.24 р.

Ухвалою від 21.10.24 р. судом забезпечено позов за заявою позивача.

Суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від відповідача відзив на позовну заяву до суду не надходив, ухвала про відкриття провадження отримана ним через підсистему «Електронний суд».

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Позивач звернувся із заявою до Голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій просив комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 надати позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підтримку та мобілізацію», а саме жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

До заяви про надання відстрочки позивач додав копії документів, а саме: копію свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 від 02.07.24 р.; копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 серія НОМЕР_3 від 11.01.11 р.; копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 серія НОМЕР_4 від 20.07.24 р.; копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 серія НОМЕР_5 від 20.07.24 р.; копію посвідчення багатодітної родини серія НОМЕР_1 від 08.08.24 р.; копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 10.11.15 р.

Повідомленням від 22.09.24 р. № 5/11131 позивачу повідомлено, що за результатами розгляду, протоколом № 28 від 20.09.24 р. комісією ухвалено рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та повідомлено, що позивач підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах. Причини відмови: відсутнє рішення суду про усиновлення дитини. Також у повідомленні № 5/11131 від 22.09.24 р. зазначено, що рішення комісії може бути оскаржено у судовому порядку.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.92 р. № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України Про оборону України, Про Збройні Сили України, Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 3 Закону № 2232-XII).

Указом Президента України від 24.02.22 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.22 р. № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.22 р. строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено. Указом Президента України від 24.02.22 р. № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На час розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та діє.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21.10.93 р. № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-XII).

У розумінні статті 1 Закону № 3543-XII мобілізацією вважається комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону № 3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до частини 5 статті 22 Закону № 3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, статтею 23 Закону № 3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

16.05.24 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 560 (набрала чинності 18.05.24 р.), якою затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Як передбачено пунктом 1 Порядку № 560, цей Порядок визначає, зокрема, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Відповідно до пункту 56 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з пунктом 57 Порядку №5 60 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії.

Як передбачено пунктами 58, 60 Порядку № 560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Додаток 5 цього Порядку визначає Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до додатку 5 Порядку № 560 документами, що підтверджують право на відстрочку відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону № 3543-XII є:

свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів:

свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.

Як встановлено судом, позивачу було відмовлено у наданні відстрочки протоколом комісії № 28 від 20.09.24 р. через відсутність рішення суду про усиновлення дитини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. В той же час, відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 , батьком є інша особа.

Оскільки позивач не є батьком ОСОБА_3 , вирішальне значення для вирішення даного спору має встановлення факту перебування дітей на утриманні.

Суд звертає увагу, що положення статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не ставлять право на відстрочку від призову у залежність від того, чи рідні діти перебувають у військовозобов`язаного на утриманні, водночас вирішальне значення має саме факт перебування дітей на утриманні. Положеннями зазначеної статті також не визначено поняття «утримання дітей», проте такі правовідносини є предметом регулювання Сімейного кодексу України.

Так, частиною 1 статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб.

Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (частина 2 статті 166 СК).

У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до статті 164 КК України.

Визнання батьків або одного із них недієздатними не припиняє їх обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину. Водночас, смерть матері або батька чи оголошення їх померлими припиняє їх обов`язок по утриманню дитини. До спадкоємців померлих батьків обов`язок по утриманню дитини не переходить.

Отже, аналізуючи викладене, можна зробити висновок, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків.

Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки.

Сімейне законодавство передбачає права та обов`язки щодо утримання вітчимом падчерки, пасинка (стаття 268 Сімейного кодексу України).

Так, відповідно до статті 268 СК, мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Тобто, вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, прямо передбачений законом, лише за сукупності таких обставин: такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, вітчим може надавати матеріальну допомогу.

Проте, СК України не містить застережень щодо неможливості вітчима приймати участь у вихованні та утриманні не своєї дитини з власної волі. Закон зазначене не забороняє.

Так, за визначенням, наведеному в Законі України «Про охорону дитинства», багатодітна сім`я - сім`я, в якій подружжя (чоловік та жінка) перебуває у зареєстрованому шлюбі, разом проживає та виховує трьох і більше дітей, у тому числі кожного з подружжя, або один батько (одна мати), який (яка) проживає разом з трьома і більше дітьми та самостійно їх виховує. До складу багатодітної сім`ї включаються також діти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років.

Тобто, положення даної норми передбачаються умову для визнання батьком/матір`ю багатодітної сім`ї, а саме факт перебування у зареєстрованому шлюбі, проживання разом та виховання трьох і більше дітей, у тому числі кожного з подружжя.

Згідно з пунктом 2 Порядку виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2010 №209 посвідчення є документами, що підтверджують статус багатодітної сім`ї і дітей з такої сім`ї та їх право на отримання пільг згідно із Законом України «Про охорону дитинства» та іншими актами законодавства.

Позивач надав суду, а також долучив до заяви про надання відстрочки посвідчення серії НОМЕР_1 від 08.08.24 р., виданого Управлінням соціального захисту населення Баштанської районної державної адміністрації з якої вбачається, що сім`я ОСОБА_2 (позивач зазначений батьком) має на утриманні трьох дітей та має право на пільги передбачені законодавством України для багатодітних сімей.

Наведене дає підстави для висновку, що позивач приймає безпосередню участь у вихованні всіх трьох дітей - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають разом з ним, та перебувають на його утриманні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем в повній мірі підтверджено факт перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років.

Разом з тим, приймаючи рішення про відмову у наданні відстрочки відповідач не надав оцінки посвідченню серії НОМЕР_1 від 08.08.24 р., виданого Управлінням соціального захисту населення Баштанської районної державної адміністрації.

З аналізу вище наведеного, суд дійшов переконання, що позивач до заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надав належні документи, які підтверджують його право на отримання відстрочки від призову.

Суд вважає, що відповідач 1 не здійснив перевірку наявності (відсутності) підстав для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за доданими документами, що свідчить про протиправність рішення відповідача 1 щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу, оформленого протоколом комісії № 28 від 20.09.24 р., оскільки саме протоколом відповідача 1 порушено права позивача, а не діями.

У відповідності до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відтак, суд вважає за необхідне скасувати рішення відповідача 1 щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу, оформленого протоколом комісії № 28 від 20.09.24 р.

Ефективним способом захисту порушеного права позивача буде обраний позивачем спосіб, зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, викладених в мотивувальній частині цього судового рішення.

Щодо вимоги позивача визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо оформлення призову на військову службу під час мобілізації та відправлення позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 до місць проходження військової служби, то вона також підлягає задоволенню, оскільки такі дії були вчинені через прийняття відповідачем 1 рішення, оформленого протоколом № 28 від 20.09.24 р., яке суд визнав протиправним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовим витратами у справі є судовий збір, який позивач сплатив у розмірі 968,96 грн. за позовну заяву та 908,40 грн. за заяву про забезпечення позову, доказів понесення інших судових витрат учасники справи суду не подавали.

З урахування задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 1 877,36 грн.

Керуючись статтями 139, 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), оформлене протоколом № 28 від 20.09.24 р. про відмову у наданні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

3. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) щодо оформлення призову на військову службу під час мобілізації та відправлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 до місць проходження військової служби, вчинені після прийняття рішення Комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), оформленого протоколом № 28 від 20.09.24 р.

4. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в мотивувальній частині цього рішення.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати в розмірі 1 877,36 грн. (одна тисяча вісімсот сімдесят сім гривень тридцять шість копійок).

6. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз