Справа № 607/20375/24
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 607/20375/24 пров. № А/857/2787/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Матковської З.М., Кузьмича С.М.,

за участі секретаря судового засідання Прачук І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2024 року (суддя Воробель Н.П., м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради, головного спеціаліста-інспектора з паркування управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради Фляка Сергія Олеговича про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у вересні 2024 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради, головного спеціаліста-інспектора з паркування управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради Фляка С.О., в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ТЕ №00142573 по справі про адміністративне правопорушення, закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення, скасувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, під час винесення постанови відповідач ОСОБА_2 взагалі не розібрався із ситуацією, яка мала місце, та належним чином не дослідив усіх обставин справи. Зазначає, що жодного правопорушення він не вчиняв, жодних доказів на підтвердження порушення ним вимог Правил дорожнього руху (далі ПДР) та вчинення правопорушення, відповідачем не надано, відтак у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що автомобіль позивача був припаркований на прилеглій території, де не здійснюється наскрізний проїзд, та як згідно з Правилами дорожнього руху, не вважається перехрестям.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 09.09.2024 о 15:24 головним спеціалістом інспектором з паркування Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради Фляком С.О. в режимі фото/відеозйомки зафіксовано порушення правил зупинки, стоянки, паркування (п. 15.9(ґ) ПДР) транспортного засобу Ford, НОМЕР_1 , за адресою: м. Тернопіль, майдан Волі, 4, про що складено повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серія ТЕ №00142573 за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) серія РАП № від 18.09.2024 до повідомлення серія ТЕ № 00142573 від 09.09.2024, 09.09.2024 о 15:24 водієм транспортного засобу Ford Ecosport, р.н. НОМЕР_1 , здійснено зупинку на перехресті м. Тернопіль, майдан Волі, 4, чим порушено вимоги п. 15.9(ґ) ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не спростовано належними та достатніми доказами обставини, викладені в оскаржуваній постанові та факт відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 14 Закону України Про дорожній рух (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух, встановлюється ПДР.

Відповідно до п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно з п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 15.9 (ґ) ПДР зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Згідно з вимогами п. 1.10 ПДР перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

Пунктом 1.10 ПДР визначено, що прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

Відповідно до пп. «ґ» п. 2 ч. 3 ст. 265-4 КУпАП, для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме на перехрестях та ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на ній пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Здійснення зупинки в недозволеному місці, а саме на перехресті, суттєво перешкоджає дорожньому руху шляхом звуження проїзної частини дороги, а відтак зменшення її пропускної здатності, створення умов для примусової зміни смуги руху водіями інших транспортних засобів.

Таким чином, вихідною межею перехрестя є місце початку заокруглення проїзної частини дороги.

Розгляд справ про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) здійснюється в порядку статті 279-1 КУпАП.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 279-1 КУпАП якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Відповідно до ч. 5 ст. 279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Згідно з приміткою до зазначеної норми, режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів.

Статті 279-1-279-4 КУпАП не передбачають процесуальних прав та гарантій, визначених у ч. 1 ст. 268 та ст. 280 КУпАП.

Як встановлено матеріалами справи, інспектор з паркування розмістив на лобовому склі автомобіля позивача повідомлення про притягнення власника транспортного засобу Ford, р.н. НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Позивача притягнуто до відповідальності у відповідності у відповідності до положень ст. 14-2 КУпАП, як власника транспортного засобу Ford, р.н. НОМЕР_1 , за порушення правил зупинки, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).

Справа про адміністративне правопорушення розглянута у відсутності позивача, що відповідає правилам розгляду справи щодо правопорушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), визначеному ст. 279-1 КУпАП.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться обов`язок знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Положеннями диспозиції ч. 3 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Згідно з матеріалами справи, факт порушення позивачем ПДР, а саме зупинка транспортного засобу на перехресті за адресою: майдан Волі, 4, м. Тернопіль, підтверджується фотознімками із зображеннями транспортного засобу Ford Ecosport, р.н. НОМЕР_1 , долученими до матеріалів справи.

Відповідно до положень ст. 14-2 КУпАП, інспектором з паркування було здійснено фотофіксацію обставин порушення правил зупинки в режимі фотозйомки, шляхом створення зображень транспортного засобу в кількості шести фото з різних протилежних ракурсів в момент вчинення правопорушення, на яких зафіксовано: дату і час (момент) порушення, місце розташування транспортного засобу до нерухомих об`єктів та встановлено географічні координати.

Апелянт не заперечує, що його транспортний засіб Ford Ecosport, р.н. НОМЕР_1 , був зупинений в м. Тернополі на майдані Волі, 4.

На думку колегії суддів, про розташування належного позивачу транспортного засобу саме на перехресті за адресою: майдан Волі, 4, м. Тернопіль свідчить заокруглення проїзної частини дороги на місці паркування вказаного автомобіля, що вбачається з доданих до матеріалів справи фотознімків, відеозапису та схеми організації дорожнього руху.

Розгалуження доріг майдану Волі та вул. Замкова є Т-подібним перехрестям. Водночас оглядом відеозапису підтверджується розгалуження вказаних доріг на одному рівні, що відповідно до п. 1.10 ПДР є перехрестям.

З відеозапису та фотознімків також вбачається, що у місці розташування автомобіля позивача немає жодного дорожнього знаку, який дозволяє зупинку.

На зображеннях та відеозапису, наявних у матеріалах справи, також зафіксовано відсутність на перехресті суцільної лінії розмітки або розділювальної смуги на ділянці дороги, де знаходився автомобіль позивача, що надавало б згідно п. 15.9 (ґ) ПДР право для зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях.

Доводи апелянта про те, що його автомобіль було припарковано саме на прилеглій території, спростовуються наявними в матеріалах справи фотознімками та відеозаписом.

Автомобіль позивача було припарковано саме на перехресті за адресою: майдан Волі, 4, м. Тернопіль, та міг перешкодити руху транспортних засобів, які би рухалися дорогою від майдану Волі та намагалися б здійснити поворот ліворуч на вул. Замкова, змінюючи траєкторію руху задля уникнення аварійної ситуації, оскільки автомобіль позивача створював обмежену оглядовість.

Доводи апелянта про відсутність доказів вчинення ним адміністративного правопорушення є безпідставними та спрямовані лише на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, винуватість в якому повністю доведена.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що за подання апеляційної скарги позивачем не сплачений судовий збір.

З огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17, зазначено, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон № 3674-VI), які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Розмір судового збору за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ставки судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення визначені Законом № 3674-VI.

Частиною 1 статті 4 Закону № 3674-VI передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 01 січня 2024 року становить 3028 грн.

Розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, розмір судового збору який підлягав сплаті при поданні позовної заяви становить 605 грн 60 коп.

Враховуючи наведене, розмір судового збору за подання апеляційної скарги становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а саме 908 грн 40 коп.

З огляду на те, що такий не був сплачений при поданні апеляційної скарги, судові витрати у вигляді судового збору що підлягали сплаті у цій справі відповідно до положень статті 139 КАС необхідно стягнути в судовому рішенні.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2024 року у справі № 607/20375/24 без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок Державної судової адміністрації України (отримувач коштів ГУК Львiв/Галицький р-н/22030101; код отримувача (ЄДРПОУ) 38008294; банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.); рахунок отримувача UA1013952; код класифікації доходів бюджету 22030101; найменування коду класифікації доходів бюджету: судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050); призначення платежу *;101; код платника; судовий збір; № справи; Восьмий апеляційний адміністративний суд) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді З. М. Матковська
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 04.02.25