Справа № 280/7471/24
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

03 лютого 2025 року Справа № 280/7471/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В. розглянувши в письмовому проваджені адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження

за позовом - ОСОБА_1

до - Державної Податкової служби Запорізької області

Третя особа 1 - Південно-східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці

Третя особа 2 - Головне управління Національної поліції у Запорізькій області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

09 серпня 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) до Державної Податкової служби Запорізької області (далі по тексту відповідач), Південно-східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці(далі по тексту - третя особа 1), Головне управління Національної поліції у Запорізькій області (далі по тексту третя особа 2) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної Податкової служби Запорізької області щодо не реагування належним чином на заяву ОСОБА_1 від 24 літня 2024 року в частині проведення перевірки обліку та звітності ГУНП у Запорізькій області;

- зобов`язати Державну Податкову службу Запорізької області провести перевірку обліку та звітності Головного управління Національної поліції у Запорізькій області в частині обґрунтованості і вчасності амортизаційних нарахувань майна, його обліку, вчасності списання майна з балансу, відображення залишків такого майна у фінансовій звітності перед державою у відповідності до чинного законодавства України та податкових платежів до держбюджету, як наслідок;

- всі судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що Головним управлінням поліції у Запорізькій області її було звільнено зі служби. При цьому, за наказом, ГУП у Запорізькій області вирішило виплатити їй зарплатню за липень місяць 2024 року в сумі, яка сильно відрізняється від попередніх її окладів (за попередні місяці). Крім того, стягнуто з позивачки вартість форми однострою поліцейської, яку вона отримала 4 роки назад, і весь цей час щоденно носила на роботі по ціні нової. Тому, вона вважаючи, такі дії порушенням її прав та податкового кодексу, у відповідності до положень ПКУ спецодяг (яким є форма поліцейського) повинна бути списана з балансу підприємства не більше ніж за рік, а якщо вірити положенням ст. 145.1.6. ПКУ, то не пізніше відпуску її зі складу. З цих підстав, позивач звернулась з заявою до відповідача провести перевірку по вищенаведеним фактам та притягти винних осіб до відповідальності за вищезазначені порушення, про що повідомити її у передбачений законом термін. Отримавши , письмову відповідь з повідомленням , що питання порушенні у зверненні, не відносяться до компетенції органів Державної податкової служби України, позивач не погодилась з таким рішенням і вважає, що такими діями порушуються її права. Змушена звернутись до суду з позовною заявою про захист своїх прав.

Справі за цією позовною заявою присвоєно № 280/7471/24 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Сацькому Р.В.

13 серпня 2024 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачеві термін для усунення недоліків протягом десяти днів.

19 серпня 2024 року за вх. № 38765 від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків шляхом сплати судового збору.

Ухвалою суду від 21.08.2024 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву, який має відповідати вимогам ст. 162 КАС України, разом із усіма письмовими та електронними доказами (які можливо доставити до суду), висновками експертів і заявами свідків на його обґрунтування, а також заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Запропоновано учасникам справи надати у суду: докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, додаткові докази або пояснення; всі наявні в них документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі; довіреності на представників; документи про правовий статус сторін, належним чином засвідчені копії документів у справу.

Відповідачем через систему «Електронний суд» 04.09.2024 вх. № 40948 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому викладені заперечення проти заявлених позовних вимог, наголошуючи, що відповідач згідно норм чинного законодавства, не має функцій та повноважень проводити перевірки на які в позовній заяві посилається позивач. Крім того, орган державного фінансового контролю розглядає листи, заяви і скарги громадян про факти порушення законодавства з фінансових питань. Звернення в яких повідомляється про крадіжки, розтрати, недостачі, інші правопорушення, негайно пересилаються правоохоронним органам для прийняття відповідних рішень згідно з законодавством. Тому, вважає, що в їх діях порушень не має, просить суд, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Третьою особою 1, через систему «Електронний суд» 06.09.2024 вх. № 41376 подано до суду пояснення, в якому викладені заперечення проти заявлених позовних вимог, наголошуючи, що 07.08.2024 за вх. № Б-1327/ПС було отримано звернення ОСОБА_1 від 24.07.2024, яке надійшло з Головного управління ДПС у Запорізькій області щодо можливих порушень вимог законодавства про працю керівництвом Головного управління національної поліції у Запорізькій області. Під час всебічного аналізу звернення Позивача, Міжрегіональним управлінням надано відповідь заявнику. У відповіді наголошено на тому, що відносини, пов`язані з проходженням служби в рядах Національної поліції у тому числі і виплата заробітної плати під час служби регулюється Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII та наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських». Отже, здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавчих та підзаконних нормативно-правових актів, якими регулюється порядок оплати та умови проходження служби в рядах Національної поліції, не належить до повноважень Міжрегіонального управління.

Третьою особою 2, 09.09.2024 за вх. № 41619 подано до суду пояснення, в якому викладені заперечення проти заявлених позовних вимог, зазначаючи, що посилання Позивача на ст. 145.1.6 ПК України не може бути враховане Відповідачем для перевірки ГУНП в Запорізькій області, оскільки відповідно до п. ст. 145.1.6 ПК України, амортизація об`єктів груп 9 (інші основні засоби - 12 років), 12 (тимчасові (нетитульні) споруди - 5 років), 14 (інвентарна тара - 6 років), 15 (предмети прокату - 5 років), визначених у пункті 145.1 цієї статті, нараховується за методами, що наведені в підпунктах 1 і 5 підпункту 145.1.5 цієї статті. Амортизація малоцінних необоротних матеріальних активів і бібліотечних фондів може нараховуватися за рішенням платника податків у першому місяці використання об`єкта в розмірі 50 відсотків його вартості, яка амортизується, та решта 50 відсотків вартості, яка амортизується, у місяці їх вилучення з активів (списання з балансу) внаслідок невідповідності критеріям визнання активом або в першому місяці використання об`єкта в розмірі 100 відсотків його вартості. У Відповідача відсутні повноваження та підстави щодо перевірки ГУНП в Запорізькій області. Просить суд, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Позивачем у відповідності з ст.163 КАС України, 09.09.2024 за вх. № 41628 подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що Відповідач вводить в оману суд, так як він наділений згідно ПКУ обов`язком контролю нарахування, адміністрування, повноти складення податків та зборів/ відображення його у податковій звітності, тому її звернення було адресовано уповноваженому органі, а бездіяльність призвела до її звернення з позовною заявою до суду.

Крім того, позивачем 09.09.2024 подано до суду за вх. № 41630 заяву щодо пояснень третьої особи -2, в якій зазначено, що пояснення третьої особи 2 не стосуються предмету позовної заяви, тому просила суд не брати до уваги такі пояснення.

Також, позивачем 12.09.2024 подано до суду за вх. № 42201 заяву щодо незгоди з позицією ГУНП (третьої особи - 2), в якій зазначено, що пояснення третьої особи 2 є безпідставними а позовна заява є обґрунтованою, чинною, вимоги якої є актуальними.

Відповідачем в порядку ст. 159 КАС України через систему «Електронний суд» 13.09.2024 вх. № 42328 подано до суду додаткові пояснення у справі, якими зазначено, що відповідач діяв в рамках чинного законодавства, повноваження у відповідача на проведення перевірки Головного управління національної поліції у Запорізькій області відсутні.

Позивачем 17.09.2024 подано до суду за вх. № 42867 заяву щодо додаткових пояснень відповідача, в якій зазначено, що відповідач вводить в оману суд, та не бажає працювати, тому просила суд поставитись до таких пояснень критично.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з частиною 4 статті 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 сержанта поліції, поліцейського з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності на воді Запорізького районного управління поліції наказом по особовому складу № 504о/с від 20.07.2024 відповідно до Закону України «Про національну поліцію» за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до дисциплінарного статуту Національної поліції України) звільнено з 20 липня 2024 року, що підтверджується копією наказу та довідкою № 4816/3/01/5-24 від 22.07.2024, які міститься в матеріалах справи.

ОСОБА_1 при звільненні отримала Довідку - розрахунок № 56 від 19.07.2024 суми коштів, яка має бути сплачена для відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, що підтверджується її копією, яка міститься в матеріалах справи.

24.07.2024 ОСОБА_1 звернулась до ДПС у Запорізькій області з заявою в якій, зазначила, що Головним управлінням поліції у Запорізькій області її було звільнено зі служби. При цьому, за наказом, ГУП у Запорізькій області вирішило виплатити їй зарплатню за липень місяць 2024 року в сумі, яка сильно відрізняється від попередніх її окладів (за попередні місяці). Крім того, з неї стягнуто вартість форми однострою поліцейської, яку вона отримала 4 роки назад, і весь цей час щоденно носила на роботі по ціні нової. Тому, вона вважаючи, такі дії порушенням її прав та податкового кодексу, у відповідності до положень ПКУ спецодяг (яким є форма поліцейського) повинна бути списана з балансу підприємства не більше ніж за рік, а якщо вірити положенням ст. 145.1.6. ПКУ, то не пізніше відпуску її зі складу. З цих підстав, вона просила провести перевірку по вищенаведеним фактам та притягти винних осіб до відповідальності за вищезазначені порушення, про що повідомити її у передбачений законом термін. Копія заяви міститься в матеріалах справи.

02.08.2024 від Головного управління ДПС у Запорізькій області Борисенко В.В. отримала, письмову відповідь на звернення № 186/Б/08-01-01-04-07 якою повідомлено про те, що питання порушенні у зверненні, не відносяться до компетенції органів Державної податкової служби України. З огляду на зазначене, звернення у відповідності до вимог ст. 7 ЗУ від 02.10.1996 № 393/96-ВР « Про звернення громадян» надсилається за належністю до Національної поліції України, Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області, та Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці для розгляду та надання відповіді в межах повноважень. Копія відповіді міститься в матеріалах справи.

Не погоджуючись з такими діями, вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд виходить з того, що відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією в межах і відповідно до законів України.

Зокрема, статтею 8 Конституції України в Україні встановлено, що в країні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Крім цього, правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі регулюються законами України та підзаконними нормативними актами.

Тому, надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі ЗУ № 393/96-ВР) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (ч.ч. 1,4 ст. 3 ЗУ «Про звернення громадян»).

Відповідно до ст.ст. 5,7 Закону, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає (ч. 1 ст. 8 Закону)

Суд врахував, що вказаних вимог до форми повідомлення (звернення) позивач дотримався.

Порядок розгляду заяв встановлений ст. 15 ЗУ № 393/96-ВР.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.15 ЗУ № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до вимог ст. 19 ЗУ № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Аналіз зазначених вище норм права, дає підстави зробити висновок, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків, при цьому, таке право кореспондується із обов`язками органів влади здійснити розгляд таких звернень, з урахуванням їх функціональних обов`язків.

На підставі ч. 1 ст. 20 ЗУ № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Отже, ЗУ № 393/96-ВР на відповідача покладено обов`язок щодо розгляду повідомлення позивача та надання мотивованої письмової відповіді на нього у термін не більше одного місяця від дня його надходження.

На виконання ч. 5 ст. 242 КАС України суд урахував також висновки Верховного Суду у постанові від 28 лютого 2023 року у справі № 480/2784/21 відповідно до яких, зважаючи на законодавчо встановлений обов`язок органу, до якого направлене звернення, щодо своєчасного розгляду та надіслання заявнику у письмовій формі результатів розгляду звернення, орган вважається таким, що виконав передбачений Конституцією України обов`язок, якщо склав відповідь на звернення особи у чіткій відповідності до поставлених у ньому питань і довів зміст відповіді до заявника в обраний ним спосіб: поштою або засобами електронного зв`язку.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Судом встановлено, що заява ОСОБА_2 подана в порядку ЗУ «Про звернення громадян», отримана відповідачем 29.07.2024. Отже ця заява повинна була бути розглянута відповідачем (у разі, якщо надання відповіді на заяву входить до повноважень відповідача) у строк до 13.08.2024 включно.

Якщо ж питання, порушені в заяві позивача від 24.07.2024 не входять до повноважень ГУ ДПС у Запорізькій області, відповідач в термін не більше п`яти днів повинен був пересилати заяву відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомити ОСОБА_2 (ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про звернення громадян»).

З письмових доказів наданих сторонами, судом встановлено, що 02.08.2024 від Головного управління ДПС у Запорізькій області Борисенко В.В. отримала, письмову відповідь на звернення № 186/Б/08-01-01-04-07, якою повідомлено про те, що питання порушенні у зверненні, не відносяться до компетенції органів Державної податкової служби України. З огляду на зазначене, звернення у відповідності до вимог ст. 7 ЗУ від 02.10.1996 № 393/96-ВР « Про звернення громадян» надсилається за належністю до Національної поліції України, Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області, та Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці для розгляду та надання відповіді в межах повноважень. Отже, вимоги чинного законодавства, щодо своєчасної відповіді на заяву та виконання вимог ст. 7 ЗУ « Про звернення громадян» відповідачем виконано у повному обсязі.

Крім того, ОСОБА_1 , як того вимагає чинне законодавство, у відповіді на її звернення відповідачем, роз`яснено порядок і строки оскарження прийнятого рішення.

Таким чином, відповідачем в строки визначенні законодавством та у встановленій формі розглянуто звернення позивача та надано відповідь у межах своїх повноважень.

Окремо суд звертає увагу, що позивач має право звертатися до відповідних органів із зверненнями/заявами/пропозиціями, до компетенції яких віднесено вирішення поставлених у її звернені питань, однак, в позовній заяві, як і в зверненні до відповідача, не зазначено, які конкретні особисті права позивача порушені. Фактично вимоги у зверненні позивача адресованому відповідачу, стосуються вжиття відповідних дій (перевірки) відносно ГУНП в Запорізькій області, а не позивача.

В той же час, суд зауважує, що, дослідивши відповідне звернення позивача та надану на нього відповідь листом від 02.08.2024 № 186/Б/08-01-04-07 остання не може вважатись належним та повним розглядом відповідного звернення, виходячи з наступного.

Так, серед іншого, позивач у своєму зверненні наполягала на порушенні ПКУ та маніпуляції з майном та звітністю, чого закон не передбачає. Вказуючи на здирництво з особового складу, що дуже сильно псує моральний дух поліцейських. Повідомляючи, що жодним договором, письмово або усно вона не брала обов`язку сплачувати вартість спецодягу, який їй видали на час виконання службових завдань. При цьому, позивач звертаючись саме до ДПС у Запорізькій області не наводить норм, які б уповноважували орган ДПС у Запорізькій області здійснювати перевірку та притягнення до відповідальності винних осіб до відповідальності за наявні порушення.

В той же час, суд звертає увагу сторін, що статтею 19 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами і доповненнями) зазначені функції податкових органів, а саме: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів; надають адміністративні послуги платникам податків, зборів, платежів; здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для виконання платіжних операцій (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів; здійснюють контроль за додержанням виконавчими органами сільських, селищних рад порядку прийняття та обліку податків і зборів від платників податків, своєчасністю і повнотою перерахування зазначених сум до бюджету; здійснюють контроль за правомірністю бюджетного відшкодування податку на додану вартість; реєструють та ведуть облік платників податків, платників єдиного внеску, об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням, проводять диференціацію платників податків; забезпечують достовірність та повноту обліку платників податків та платників єдиного внеску, об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням; формують та ведуть Державний реєстр фізичних осіб - платників податків, Єдиний банк даних про платників податків - юридичних осіб, реєстри, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи та інше.

Тобто, серед функцій податкових органів відсутні повноваження та підстави щодо проведення перевірки яку просила провести ОСОБА_1 у своїй заяві від 24.07.2024.

Крім того, ЗУ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 № 2939-XII (із змінами і доповненнями), далі - Закон, визначені головні завдання органу державного фінансового контролю (ст.2 Закону):

здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належить суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні. Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Згідно статті 3 Закону - державний фінансовий аудит є різновидом державного фінансового контролю і полягає у перевірці та аналізі органом державного фінансового контролю фактичного стану справ щодо законного та ефективного використання державних чи комунальних коштів і майна, інших активів держави, правильності ведення бухгалтерського обліку і достовірності фінансової звітності, функціонування системи внутрішнього контролю. Результати державного фінансового аудиту та їх оцінка викладаються у звіті.

До основних функцій органу державного фінансового контролю відноситься (ст.8 Закону):

1) здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: виконанням функцій з управління об`єктами державної власності; цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії; достовірністю визначення потреби в бюджетних коштах при складанні планових бюджетних показників; відповідністю взятих бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі); веденням бухгалтерського обліку, а також складанням фінансової і бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів; усуненням виявлених недоліків і порушень;

2) розробляє пропозиції щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому;

3) вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб;

4) здійснює інші повноваження, визначені законами України та покладені на нього Кабінетом Міністрів України.

Орган державного фінансового контролю розглядає листи, заяви і скарги громадян про факти порушення законодавства з фінансових питань. Звернення, в яких повідомляється про крадіжки, розтрати, недостачі, інші правопорушення, негайно пересилаються правоохоронним органам для прийняття рішення згідно з законодавством.

Суд не залишає без уваги й Постанову КМ України від 06.03.2019 № 227 (із змінами і доповненнями) «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» зазначено основні завдання ДПС - це реалізація державної податкової політики, здійснення в межах повноважень, передбачених законом, контролю за надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків, зборів, платежів, державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері контролю за своєчасністю здійснення розрахунків в іноземній валюті в установлений законом строк, дотриманням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Отже, провівши аналіз діючих норм законодавства України, суд приходить до висновку, що викладені факти та порушені позивачем у своєму зверненні питання не належать до компетенції відповідача. А тому, направлення звернення відповідачем за належністю до Національної поліції України, до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, є належним виконанням вимог ЗУ « Про звернення громадян».

Враховуючи наведені обставини, з огляду на встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Ухвалюючи це судове рішення, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п. 41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних дій на відповідність наведеним вище критеріям, не виходячи за межі заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з мотивів та обґрунтування наведених судом вище.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. В зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями Керуючись статтями 2, 9, 72-74, 77, 241-246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної Податкової служби Запорізької області (69107, м. Запоріжжя,просп. Соборний, буд. 166, код ЄДРПОУ ВП 44118663), третя особа 1 - Південно-східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (49064, м. Дніпро, вул. Коксохімічна, буд. 1), третя особа 2 - Головне управління Національної поліції у Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Д. Апухтіна, буд. 29, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 03 лютого 2025 року.

Суддя Р.В. Сацький