Справа № 420/11821/24
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., за участю секретаря судового засідання Грабової Т.П., представника позивача адвоката Алєксєєнка А.І., представника відповідача Сороки Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 13.09.2024 року, просить:

- Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту г пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції чинній на момент звернення з рапортом) як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я погребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

- Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту г пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції чинній на момент звернення з рапортом) як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді моториста-електрика десантного катера ланки Десантних катерів. Вказана військова частина підпорядковується військовій частині НОМЕР_1 . 26.09.2019 року ним був укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. Контракт був укладений строком на 3 роки. Проте, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, контракт був автоматично продовжений на підставі п.2 ч.9 ст.23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Наразі ОСОБА_1 бажає розірвати контракт та звільнитись з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд (підп. г п.3 ч.5 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу). В обгрунтування вказаної підстави для звільнення позивач зазначив, що його мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК 12ААГ № 878824, та потребує постійного догляду, що підтверджується виписками з медичної карти амбулаторного хворого від 31.01.2024 та 25.03.2024 ТОВ «Центр сімейної медицини та педіатрії «Смайл». Інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , в неї немає.

Позивачем був написаний рапорт на звільнення, але у зв`язку з відсутністю інформації про місцезнаходження його військової частини, він не мав змоги його подати. Позивач звернувся до адвоката за отриманням консультації, і адвокат запропонував йому подати рапорт через вище командування, а саме: через Військово-Морські Сили Збройних Сил України.

01.04.2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку «Укрпошта» був направлений лист №639 з рапортом та всіма необхідними додатками на адресу Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

Також 01.04.2024 адвокатом засобами електронного зв`язку був поданий адвокатський запит до ВМС ЗСУ з проханням забезпечити отримання листа №639 та надати на нього відповідь.

04.04.2024 на електрону пошту адвоката надійшла відповідь на адвокатський запит, у якій зазначалось, що військовою частиною НОМЕР_1 за дорученням ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянуто адвокатський запит щодо захисту прав військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 та повідомлено, що наразі ОСОБА_1 не надано документів, які підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

15.04.2024 була надана відповідь на рапорт військовою частиною НОМЕР_2 , в якій зазначалось, що ОСОБА_1 не надано документів, які підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

ОСОБА_1 не погодився з результатами розгляду його рапорта та звернувся до суду з даним позовом.

Під час судового розгляду справи зв`ясувалося, що повноваження на звільнення позивача з військової служби має командир військової частини НОМЕР_1 . Тому виникла необхідність залучити до участі у справі в якості належного відповідача військову частину НОМЕР_1 .

Ухвалою від 22.04.2024 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 26.04.2024 року за клопотанням представника позивача ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Розгляд справи розпочато зі стадії відкриття провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 03.07.2024 року продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів.

Ухвалою від 29.07.2024 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 23.09.2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалою від 01.10.2024 року заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Вжито заходи забезпечення адміністративного позову шляхом заборони військовій частині НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) для проходження військової служби до іншої військової частини, не підпорядкованої військовій частині НОМЕР_1 , до набрання законної сили рішенням суду у даній справі. У задоволенні решти заяви - відмовлено.

Ухвалою від 16.10.2024 року за клопотанням позивача замінено відповідача - військову частину НОМЕР_2 на належного військову частину НОМЕР_1 , та відповідно до ст.48 КАС України прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог від 13.09.2024 року. Розгляд справи у зв`язку з заміною відповідача розпочато спочатку.

Ухвалою від 11.11.2024 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 23.01.2025 року о 14:00 год., з`явилися представник позивача та представник відповідача.

Під час судового розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві, вважав позов необґрунтованим, просив у його задоволенні відмовити.

21.10.2024 року від представника відповідача військової частини НОМЕР_1 надійшов письмовий відзив на позов, у якому відповідач зазначив, зокрема, що 01.04.2024 позивачем подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 щодо звільнення його з військової служби на підставі пп. г п.3 ч.5 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу. 15.04.2024 на ім`я адвоката позивача за вих. № 428 надіслано відповідь, якою відмовлено в задоволені заяви про звільнення, оскільки ОСОБА_1 не надано документів, які підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Заслухавши вступне слово представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що 26.09.2019 ОСОБА_1 був укладений контракт з Міністерством оборони України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. Контракт був укладений строком на три роки (а.с. 18-21, т. 1).

Позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді моториста електрика десантного катера ланки Десантних катерів.

У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, контракт був автоматично продовжений на підставі п.2 ч.9 ст.23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

01.04.2024 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_2 , в якому просив звільнити його зі служби на підставі г п.3 ч.5 ст26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу, згідно якого контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану на підставах у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи.

У рапорті ОСОБА_1 зазначив, що його матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом ІІ групи, що підтверджується Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №878824, виданою Центральною міськрайонною медико-соціальною експертною комісією (а.с. 22-27, т. 1).

До рапорту позивачем були додані такі документи: копія паспорту та витягу про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ; копія паспорту та РНОКПП ОСОБА_2 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копія Довідки МСЕК ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 ; Копія адвокатського запиту; копія відповіді на адвокатський запит від 06.03.2024 №81; копія контракту.

Військовою частиною НОМЕР_1 , за дорученням ІНФОРМАЦІЯ_2 , розглянуто адвокатський запит щодо захисту прав військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 та листом від 03.04.2024 року № 1053/1462 повідомлено, що наразі ОСОБА_1 не надано документів, які підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІI групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд (а.с. 31-32, т. 1).

15.04.2024 року за вих. № 428 військовою частиною НОМЕР_2 представнику позивача була надана аналогічна за змістом відповідь щодо відсутності підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби (а.с. 50-51, т. 1).

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин в редакції, чинній на момент звернення позивача з рапортом про звільнення.

За змістом частини першої та третьої статті 1 цього Закону Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною шостою статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Так, згідно підпункту г п.3 ч.5 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу в редакції, чинній на момент виникнення спірних взаємовідносин, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану:

через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема:

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Саме на вказану підставу для звільнення позивач послався у своєму рапорті.

Частиною сьомою статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).

Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170.

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

На підтвердження наявності підстав для звільнення з військової служби позивач надав копію Виписки за формою первинної облікової документації № 027о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2021 № 110, ТОВ Центр сімейної медицини та педіатрії Смайл та Довідку до акта медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 878824 від 03.01.2024. Згідно останньої матері позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням.

Питання щодо наявності підстав для звільнення військовослужбовців розглядалось Верховним Судом під час розгляду адміністративної справи № 120/1909/23.

Спірні правовідносини не є абсолютно ідентичними, оскільки в спірних правовідносинах у даній справі позивач, який проходить військову службу за контрактом, подав рапорт на звільнення за підпунктом "г" пункту 3 частини 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, а справа № 120/1909/23 розглядала питання звільнення з військової служби військовослужбовців, призваних по мобілізації за підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Разом з цим, Верховний Суд у постанові від 21.02.2024 року у справі №120/1909/23 щодо повноважень лікарсько-консультативної комісії та медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, зазначив таке.

Так, Положенням № 1317 визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

При цьому, поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. В свою чергу, поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

У свою чергу, відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункту 1 розділу III).

За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить:

1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;

2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;

3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;

4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».

Згідно з пунктом 2 цієї Інструкції висновок призначений для реєстрації когнітивних порушень які виникають при захворюваннях (органічні психічні розлади (F00-F09), розумова відсталість (F70-F79), порушення рухової активності (паралічі), соціальна дезадаптація, інвалідність І групи тощо). Когнітивні порушення можуть спостерігатися у симптокомлексі наступних розладів психіки (F10-F19), шизофренія (F20), первазивні розлади розвитку (F84), нейродегенеративні захворювання (хвороба Альцгеймера, Паркінсона тощо), судинні захворювання головного мозку (інсульти, інфаркти мозку, церебральний атеросклероз), нейроінфекція, наслідки черепно-мозкової травми, новоутворення, метаболічні порушення та інтоксикації, аутоімунні захворювання, генетичні захворювання тощо.

Пунктом 5 цієї Інструкції визначено, що висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859.

У пункті 4 висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (пункт 8 Інструкції).

Повноваження лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я визначені ще в одному нормативно-правовому акті - наказі Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання», в якій зазначено, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу (далі - висновок ЛКК) видається лікарською консультативною комісією (далі - ЛКК) закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю.

Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317, є підстави для висновку, що така визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то суд приходить до переконання, що такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які також мають право приймати висновки, зокрема, про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-2/о) з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг.

Отже, враховуючи наведені висновки Верховного Суду у справі № 120/1909/23, суд вважає, що позивачем не надано належних доказів того, що ОСОБА_2 , яка є собою з інвалідністю ІІ групи, потребує постійного стороннього догляду, а надані позивачем виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 31.01.2024 та 25.03.2024 ТОВ «Центр сімейної медицини та педіатрії «Смайл» (медична документація форми №027/о), які були додані позивачем до рапорту на звільнення, не є такими належними доказами.

Крім того, суд бере до уваги доводи відповідача, що позивачем не надано доказів того, що саме він здійснює постійний догляд за ОСОБА_3 , оскільки підпункт "г" пункту 3 частини 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд), не тотожний підставами для звільнення у зв`язку з хворобою близьких родичів.

Крім того, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України Про соціальні послуги від 17.01.2019 року №2671-VIII (далі Закон № №2671-VIII) надавачами соціальних послуг, зокрема, є фізичні особи, які включені до розділу Надавачі соціальних послуг Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг.

Згідно з пунктом 4 частини 6 статті 13 Закону №2671- VIII фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися.

Відповідно до частини 6 статті 15 Закону №2671-VIII формування Реєстру здійснюється шляхом внесення до нього відповідної інформації уповноваженими органами системи надання соціальних послуг. Порядок формування, ведення та доступу до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2021 року №99.

Однак, позивачем не надано підтвердження того, що саме він здійснює догляд за ОСОБА_3 , яка потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач довів правомірність відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби із зазначених у рапорті підстав, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 лютого 2025 року.

Суддя В.В. Андрухів