Справа № 600/2181/24-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2181/24-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Боднарюк Олег Васильович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

04 лютого 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у травні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач), звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач 2), в якому просила:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 72 від 01.05.2024 р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із не зарахуванням до страхового стажу періоду перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітної із отриманням допомоги по безробіттю з 14.12.1992 року по 13.09.1993 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області: зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком, період перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітної із отриманням допомоги по безробіттю з 14.12.1992 року по 13.09.1993 року;

- призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ;

- здійснити розподіл судових витрат.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що досягнувши 63 річного віку останній звернувся до посадових осіб відповідача із заявою щодо можливості призначення пенсії за віком. За результатами розгляду справи, органом пенсійного фонду прийнято спірне рішення, яким відмовлено призначенні пенсії, підставою відмови зазначено те, що відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у позивача відсутній необхідний страховий.

При цьому, позивач наголошував на тому, що до страхового стажу не зараховано: період роботи з 04.12.1984 по 09.09.1986, оскільки запис про звільнення завірений печаткою не придатною для прочитання та відсутній підпис відповідальної особи організації.

Окрім того, на думку позивача органом пенсійного фонду протиправно не зараховано до страхового стажу період перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітної з 14.12.1992 року по 13.09.1993 року. Вважає, що зазначений період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки перебуваючи на обліку в центрі зайнятості, позивач отримував допомогу по безробіттю. Таким чином позивач вважає, що відмова органу пенсійного фонду, є протиправною, а позивач має право на призначення пенсії за віком, враховуючи наявність у страхового стажу більше 21 року.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує, що 24.04.2024 року позивач звернувся до Головного управління із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За результатами розгляду даної заяви, 01.05.2024 прийнято рішення за №72 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Наголошував на тому, що при опрацюванні наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком, Головним управлінням розраховано стаж, який склав 20 років 7 місяців 17 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 04.12.1984 по 09.09.1986, оскільки запис про звільнення завірений печаткою не придатною для прочитання та відсутній підпис відповідальної особи. Для зарахування до страхового стажу зазначеного періоду роботи необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи видану підприємством на якому працювала ОСОБА_1 на підставі первинних документів за час виконання роботи.

Враховуючи вищенаведені факти та норми чинного законодавства відповідач вважає, що в діях органу Пенсійного фонду України не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача, Головним управлінням проведено розрахунок стажу позивачу згідно вимог чинного законодавства, таким чином в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки у позивача відсутній необхідний стаж для призначення пенсії за віком від 21 до 31 року.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.04.2024 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058- IV.

01.05.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішення за №72 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Зі змісту якого встановлено, що при опрацюванні наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком, Головним управлінням розраховано стаж, який склав 20 років 7 місяців 17 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період роботи з 04.12.1984 по 09.09.1986, оскільки запис про звільнення завірений печаткою не придатною для прочитання та відсутній підпис відповідальної особи.

Для зарахування до страхового стажу зазначеного періоду роботи необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи видану підприємством на якому працювала ОСОБА_1 на підставі первинних документів за час виконання роботи.

Судом також досліджені наявні в матеріалах справи письмові докази, а саме:

- копія трудової книжки ОСОБА_1 від 05.10.1979 року серія НОМЕР_1 ;

- довідка Чернівецького обласного центру зайнятості Дністровська філія Чернівецького обласного центру зайнятості, зі змісту якої встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку в центрі зайнятості, як безробітна і отримувала допомогу по безробіттю.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 (далі Закон №1058).

За нормами ст. 26 Закону 1058- IV починаючи з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу - не менше 28 років.

З 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років мають особи за наявності страхового стажу - від 21 до 31 року.

Аналіз вказаного дає суду підстави стверджувати, що право на призначення пенсії за віком у період із 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року мають ті особи, які досягли 63-річного віку та мають страховий стаж від 21 до 31 рік.

В даному ж випадку, оскаржуваним рішенням позивачеві відмовлено в призначенні пенсії (окрім іншого) у зв`язку із відсутністю необхідно стажу, зокрема не зараховано період роботи з 04.12.1984 по 09.09.1986 так, як запис про звільнення з роботи завірений відтиском печатки не придатним для прочитання та відсутній підпис відповідальної особи підприємства (організації).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог частково.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).

До 01.01.2004 пенсійне забезпечення в Україні здійснювалось за нормами Закону України Про пенсійне забезпечення віл 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі по тексту - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємсті, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

За положеннями пункту 1.1 Інструкції про ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 Інструкції № 58, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення удень звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Колегія суддів вважає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для посадової особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка до таких порушень не мала будь-якого відношення. Певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть слугувати беззаперечною підставою для відмови у зарахуванні вказаних період роботи до страхового стажу.

Законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи, орган пенсійного фонду в рішенні зазначив, що за результатами розгляду поданих документів, згідно з із записами в трудовій книжці до страхового стажу не зарахований період з 04.12.1984 по 09.09.1986, оскільки запис про звільнення з роботи не засвідчений підписом уповноваженої особи.

Відповідно до записів трудової книжки позивача встановлено, що в зазначений період останній працював на посаді завідуючого магазином та прийнятий на роботі на підставі наказу №361-к від 04.12.1984 року і звільнений за власним бажанням 09.09.1986 року на підставі наказу № 144 від 09.09.1986.

Відтак суд відхиляє аргументи відповідачів, оскільки трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

Колегія суддів наголошує, що досліджені судом записи у трудовій книжці позивача свідчать про послідовність хронології подій періодів роботи позивача.

Апеляційний суд зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, при цьому судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності, будь-то наявність будь-яких виправлень, закреслювань, тощо у трудовій книжці позивача, тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, і зазначена обставина не може позбавити позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці чи незазначення підстави звільнення у трудовій книжці може бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів чи незазначення підстави звільнення у трудовій книжці.

Окрім цього, відповідачем не вказано жодних інших підстав, за яких оформлення записів у трудовій книжці робить їх недійсними або сумнівними.

Таким чином, оскільки судом не встановлено недостовірності або неточності вказаних записів, зазначене не може бути підставою для незарахування оскаржуваних періодів роботи позивача до його страхового стажу.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів зазначає, що спірний період його роботи підлягає зарахуванню до страхового стажу та має бути врахований органом Пенсійного фонду України при призначенні пенсії за віком.

Водночас, слід зазначити, що у спірному рішенні про відмову у призначенні пенсії не зазначено обґрунтованих підстав для не зарахування вказаних періодів, що також свідчить про недотримання відповідачем принципів обґрунтованості та добросовісності рішення суб`єкта владних повноважень.

Крім того звертаючись до суду позивач наводив аргументи з приводу того, що до його страхового стажу не враховано період перебування в центрі зайнятості, а саме з 14.12.1992 року по 13.09.1993 року.

В спірний період виплата по безробіттю здійснювалась на підставі Закону України «Про зайнятість населення» №803-ХІІ від 01.03.1991 р. згідно вимог якого встановлено, що виплата допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, закінчення строку їх виплати.

Відповідно до ст. 56 Закону №1788-XII до стажу для обчислення пенсії зараховується період одержання допомоги по безробіттю. Підставою для зарахування періоду до 01.01.2004 р. є записи у трудовій книжці, внесені органом державної служби зайнятості населення.

Відповідно до ст. 56 Закону № 1788-ХІІдо стажу для обчислення пенсії зараховується період одержання допомоги по безробіттю. Підставою для зарахування періоду до 01.01.2004 р. є записи у трудовій книжці, внесені органом державної служби зайнятості населення.

Згідно з записами в трудовій книжці позивача встановлено, що з 14.12.1992 року позивачеві призначена виплата допомоги по безробіттю .

Зі змісту довідки Чернівецького обласного центру зайнятості Дністровська філія Чернівецького обласного центру зайнятості, що позивач на обліку в центрі зайнятості, як безробітний і отримувала допомогу по безробіттю.

Разом з цим, позивач просить також зарахувати до страхового стажу зазначений вище період, проте спірне рішення не містить висновків щодо неврахування цього періоду, а тому в цій частині позовну вимоги задоволенню не підлягають, так як відсутнє порушене право позивача.

Проаналізувавши наведене вище в контексті встановлених обставин в справі, враховуючи, що позивачеві відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, який в свою чергу підтверджуються матеріалами справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

Виходячи з заявлених позовних вимог, положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкти владних повноважень, не надав суду достатніх доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності не зарахування позивачу періодів його роботи стажу, та відмовив у призначенні пенсії за віком, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року відповідає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Ватаманюк Р.В.