Справа № 420/37146/24
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Танцюри К.О.,

за участю секретаря Грекової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК», про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у не знятті арештів з майна ОСОБА_1 , зокрема: реєстраційний номер обтяження: №10903665 від 03.03.2011 року, який накладено на підставі постанови про арешт майна №б/н. від 03.03.2011 року, виданої ВДВС Гагарінського РУЮ у м. Севастополі; реєстраційний номер обтяження: №12594226 від 08.06.2012 року, який накладено на підставі постанови про арешт майна №7-18056 від 13.04.2012 року, виданої ВДВС Гагарінського РУЮ у м. Севастополі; зобов`язання посадових осіб - державних виконавців Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснити дії щодо зняття наступних арештів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень шляхом державної реєстрації припинення наступних обтяження речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 : реєстраційний номер обтяження: №10903665 від 03.03.2011 року, який накладено на підставі постанови про арешт майна №б/н. від 03.03.2011 року, виданої ВДВС Гагарінського РУЮ у м. Севастополі; реєстраційний номер обтяження: №12594226 від 08.06.2012 року, який накладено на підставі постанови про арешт майна №7-18056 від 13.04.2012 року, виданої ВДВС Гагарінського РУЮ у м. Севастополі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, з урахуванням особливостей провадження передбачених статтею 287 КАС України; витребувано у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) належним чином засвідчені копії документів, що стали підставою для відмови у задоволенні звернення ОСОБА_1 про зняття арешту з майна, яка викладена у листі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 04.09.2024 №19205. Витребувані документи зобов`язано надати до Одеського окружного адміністративного суду у строк до 14.01.2025; зупинено провадження по справі.

Ухвалою суду від 10.07.2024 прийнято до провадження справу; поновлено провадження по справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, з урахуванням особливостей провадження передбачених статтею 287 КАС України; витребувано у Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) належним чином засвідчену копію постанови АА № 648112 від 30.12.2009 та документи на підставі яких її прийнято.

Ухвалою суду від 22.01.2025 поновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 31.01.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ПРИВАТБАНК.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначав, що

у 2023 році на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 дізнався про наявність обмежень, які стосуються його нерухомого майна, зокрема: - арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: №10903665 від 03.03.2011 року; (підстава обтяження: постанова про арешт майна №б/н від 03.03.2011 року, видана ВДВС Гагарінського РУЮ у м. Севастополі; Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно); арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: №12594226 від 08.06.2012 року; (підстава обтяження: постанова про арешт майна №7-18056 від 13.04.2012 року, видана ВДВС РУЮ у м. Севастополі; Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно). Разом з тим, Відділ примусового виконання рішень листом №19205 від 04.09.2024р. відмовило у знятті арешту з майна ОСОБА_1 аргументуючи це тим, що фактично матеріали виконавчих проваджень, які перебували на території АР Крим та м.Севастополь, в тому числі, виконавчі провадження, які відкрито відносно ОСОБА_1 при виконанні яких винесені запитувані постанови про арешт майна, до відділу примусового виконання рішень Управління не передавались, а також у відділі на примусовому виконанні Відділу не перебували; неможливо ідентифікувати згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження, в якому виконавчому провадженні (при виконанні яких виконавчих документів) винесено записи про обтяження майна №10903665 від 03.03.2011 року та № 12594226 від 08.06.2012 року, без оригіналу (копії) постанови про арешт майна боржника, оскільки не зазначено номеру виконавчого провадження; тому на думку Відділу примусового виконання рішень Управління відсутні підстави для зняття арешту з майна. Позивач вказав, що не погоджується з такою бездіяльністю відповідача, вказавши, що не дивлячись на те, що Відділ примусового виконання рішень Управління підтвердило відсутність будь-яких відомостей щодо підстав для накладення арешту на майно позивача, посадовими особами Відділу примусового виконання рішень Управління не знято арешти з майна позивача. Більше того, як вказав позивач, навіть якщо допустити, що справді були наявні якісь підстави для арешту майна позивача, то в рамках здійснення дій у виконавчому провадження за понад 10 років державний виконавець зобов`язаний був вже або реалізувати відповідне майно позивача або зняти арешт через закінчення строку проведення виконавчих дій або у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу через неможливість виконання виконавчого документу. Позивач, посилаючись на практику Верховного Суду, зокрема, правову позицію, що міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі № 927/322/14 від 14.08.2023 р. (наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувана є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном), вказав, що не дивлячись на те, що Відділ примусового виконання рішень Управління не знає на якій підставі та у якому провадження на ОСОБА_1 накладено обтяження в ДРРПНМ, все одно Відділ примусового виконання рішень Управління вважає, що відсутні підстави для скасування такого обтяження. Позивач зазначивши, що така бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління щодо не зняття арештів з майна позивача є протиправною, внаслідок чого наявні підстави для зобов`язання посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління) здійснити дії щодо зняття таких арештів з майна позивача, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник позивача підтримав у судовому засіданні позовні вимоги позивача та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

13.01.2025 до суду від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. Так, відповідач вказав, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено запис про обтяження № 10903665 на підставі постанови про арешт майна № б/н від 03.03.2011 року, виданої ВДВС Гагарінського РУЮ у м. Севастополі, а також обтяження № 12594226 від на підставі постанови про арешт майна № 7-18056 від 13.04.2012 виданої ВДВС Гагарінського РУЮ у м. Севастополі. Вказані арешти накладено понад 12 року тому та навіть до анексії АР Крим за 2 роки, про що позивачу (боржнику у виконавчому провадженні) могло бути відомо та яким не здійснено дії на виконання відповідних вимог за виконавчим документом з метою зняття відповідних арештів та який можливо умисно не виконував відповідні рішення. Відповідач наголосив, що відділ примусового виконання рішень не є правонаступником органів ДВС АР Крим та м. Севастополь, будь-які виконавчі провадження та інші документи, які перебували на тимчасово окупованій території України до відділу примусового виконання рішень не передавались, виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 на виконанні у Відділі не перебувало, у зв`язку з чим, відсутня інформація, в рамках якого виконавчого провадження (при виконанні якого виконавчого документа) накладено арешт на майно боржника. Відповідач наголосив, що навіть якщо діями чи бездіяльністю ВДВС Гагарінського РУЮ у м. Севастополі були допущенні порушення при вчиненні виконавчих дій, Відділ або інший орган ДВС Херсонської області не має бути притягнутий в якості відповідача у даній справі, хоча позовною заявою не спростовується законність накладених арештів та немає доказів виконання всіх майнових зобов`язань та підстав для зняття арешту з майна, за якими у Автоматизованій системі виконавчого провадження зареєстровані виконавчі провадження. Зазначені норми законодавства свідчать про те, що державний виконавець може винести постанову про зняття арешту з майна, а також здійснити реєстраційні дії по вилученню обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, виключно в рамках накладеного арешту у виконавчому провадженні при примусовому виконанні виконавчих документів, що є неможливим у зв`язку з відсутністю виконавчого провадження та підстав, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а також Інструкцією з організації примусового виконання рішень.

Представники відповідача та третьої особи повідомлялись про розгляд справи, однак у судове засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Представник ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою про зняття арешту, а саме:

- з нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: №10903665 від 03.03.2011 року, який накладено на підставі постанови про арешт майна №б/н. від 03.03.2011 року, виданої ВДВС Гагарінського РУЮ у м. Севастополі;

- з нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: №12594226 від 08.06.2012 року, який накладено на підставі постанови про арешт майна №7-18056 від 13.04.2012 року, виданої ВДВС Гагарінського РУЮ у м. Севастополі(а.с.19-21).

Листом відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 04.09.2024 №19205 повідомлено, що перевіркою АСВП встановлено, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, відносно ОСОБА_1 у Відділі державної виконавчої служби Гагарінського районного управління юстиції м. Севастополя перебували наступні виконавчі провадження, а саме: - виконавче провадження №32165537 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4059/09 виданого 10.12.2009 року Ленінським районним судом м. Севастополя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАО КБ «Приватбанк» заборгованості. 05.12.2012 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (редакція на час прийняття рішення); - виконавче провадження №38358081 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4059/09 виданого 10.12.2009 року Ленінським районним судом м. Севастополя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАО КБ «Приватбанк» заборгованості. Виконавче провадження в стані не встановлено; - виконавче провадження № 41581452 з примусового виконання постанови № АА 132826 виданої 03.11.2013 року ДАІ м. Севастополя про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штраф у розмірі 510 грн. Виконавче провадження в стані відкрито.). Фактично матеріали виконавчих проваджень, які перебували на території АР Крим та м. Севастополь, в тому числі, виконавче провадження, яке було відкрито відносно ОСОБА_1 , при виконанні якого винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №б/н від 03.03.2011 та №7-18056 від 13.04.2012 та зареєстровані обтяження № 10903665 від 03.03.2011 та № 12594226 від 08.06.2012 ВДВС Гагарінського району м. Севастополя, до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління (м. Одеса) не передавались, а також у відділі на примусовому виконанні виконавче провадження не перебувало. Враховуючи викладене, неможливо ідентифікувати згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП), в якому виконавчому провадженні (при виконанні яких виконавчих документів) внесено записи про обтяження № 10903665 від 03.03.2011 та № 12594226 від 08.06.2012, без оригіналу (копії) постанови про арешт майна боржника, оскільки не зазначено номеру виконавчого провадження у АСВП. Підстави для зняття арешту з майна боржника визначені ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): законами України Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) та Про виконавче провадження від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII). На час вирішення справи Закон № 606-XIV втратив чинність на підставі Закону України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 2 Закону №606-ХІV примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Частиною першою статті 5 Закону №606-ХІV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 24 Закону №606-ХІV за заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

Положеннями статті 55 Закону №606-ХІV передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 59 Закону №606-ХІV майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. Копія постанови начальника органу державної виконавчої служби про звільнення майна боржника з-під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту, а про відмову у звільненні майна боржника з-під арешту - боржнику.

За наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

До підстав зняття арешту також належить те, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 1 статті 38 Закону №606-ХІV).

Згідно із статтею 39 Закону №606-ХІV якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до статті 25 Закону №606-ХІV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

- закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону;

- повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону;

- повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

02 червня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно із статтею 7 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII зазначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини 4 статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Згідно з частиною 5 статті 59 Закону №1404-VIII у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до статті 40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, відносно ОСОБА_1 у Відділі державної виконавчої служби Гагарінського районного управління юстиції м. Севастополя перебували наступні виконавчі провадження, а саме:

- виконавче провадження №32165537 з примусового виконання виконавчого листа №2-4059/09 виданого 10.12.2009 року Ленінським районним судом м. Севастополя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАО КБ «Приватбанк» заборгованості. 05.12.2012 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження»;

- виконавче провадження №38358081 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4059/09 виданого 10.12.2009 року Ленінським районним судом м. Севастополя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАО КБ «Приватбанк» заборгованості. Виконавче провадження в стані не встановлено;

З урахуванням означеного, матеріали справи не містять докази існування незавершених виконавчих проваджень №32165537, №38358081, відкриті Відділом державної виконавчої служби Гагарінського районного управління юстиції м. Севастополя, які б обумовлювали необхідність залишення в силі накладеного на майно арешту у межах цих виконавчих проваджень.

Таким чином, відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про наявність невиконаних зобов`язань позивача у ВП №32165537, №38358081 та які б підтверджували обґрунтованість існування арешту, накладеного у 2011-2012 роках.

Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрала чинності для України з 11.09.1997 та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Конституційний Суд України в абзаці 2 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 11.10.2005 №8-рп/2005 зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 29.06.2010 №17-рп/2010 вказав, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац 3 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини).

Відтак, виходячи з принципу юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права, права позивача не повинні обмежуватись шляхом наявності арештів, які не тягнуть за собою забезпечення примусового виконання будь-яких виконавчих проваджень.

Крім того, як закінчення виконавчого провадження так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. При цьому порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

На підставі викладеного, зважаючи на те, що матеріали адміністративної справи не містять доказів правомірності існування станом на час розгляду справи накладеного арешту ОСОБА_1 , зокрема,: реєстраційний номер обтяження: №10903665 від 03.03.2011 року, який накладено на підставі постанови про арешт майна №б/н. від 03.03.2011 року, виданої ВДВС Гагарінського РУЮ у м. Севастополі; реєстраційний номер обтяження: №12594226 від 08.06.2012 року, який накладено на підставі постанови про арешт майна №7-18056 від 13.04.2012 року, виданої ВДВС Гагарінського РУЮ у м. Севастополі, такий за відсутності виконавчого провадження підлягає зняттю.

Матеріалами справи підтверджено, що виконавче провадження, в межах якого на майно позивача накладено арешт, на виконанні у відповідача не перебуває.

Відмовляючи у скасуванні арешту відповідач керувався тим, що фактично матеріали виконавчих проваджень, які перебували на території АР Крим та м. Севастополь, в тому числі, виконавче провадження, яке було відкрито відносно ОСОБА_1 , при виконанні якого винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №б/н від 03.03.2011 та №7-18056 від 13.04.2012 та зареєстровані обтяження № 10903665 від 03.03.2011 та № 12594226 від 08.06.2012 ВДВС Гагарінського району м. Севастополя, до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління (м. Одеса) не передавались, а також у відділі на примусовому виконанні виконавче провадження не перебувало. Враховуючи викладене, неможливо ідентифікувати згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП), в якому виконавчому провадженні (при виконанні яких виконавчих документів) внесено записи про обтяження № 10903665 від 03.03.2011 та № 12594226 від 08.06.2012, без оригіналу (копії) постанови про арешт майна боржника, оскільки не зазначено номеру виконавчого провадження у АСВП, суд приходить висновку що оскаржуваний арешт за вказаних обставин може бути знятий виключно на підставі рішення суду, а тому, на думку суду, відповідач діяв в межах своїх повноважень та у порядку, передбаченому Законом №1404-VIII.

Таким чином, з огляду на відсутність у державного виконавця можливості винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у не знятті арештів з майна ОСОБА_1 , зокрема: реєстраційний номер обтяження: №10903665 від 03.03.2011 року, який накладено на підставі постанови про арешт майна №б/н. від 03.03.2011 року, виданої ВДВС Гагарінського РУЮ у м. Севастополі; реєстраційний номер обтяження: №12594226 від 08.06.2012 року, який накладено на підставі постанови про арешт майна №7-18056 від 13.04.2012 року, виданої ВДВС Гагарінського РУЮ у м. Севастополі, задоволенню не підлягають.

При цьому, суд під час прийняття рішення по справі враховує також, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за параметрами пошуку «фізична особа, РНОКПП НОМЕР_1 », за ОСОБА_1 зареєстровано на праві власності нерухоме майно, на яке накладено тип обтяження «заборона не нерухоме майно», у зв`язку з укладенням іпотечних договорів та зняття арешту, накладеного на усе майно з підстав, що не підлягають встановленню, не звільняють позивача від правових наслідків встановленої заборони на нерухоме майно (перешкода у вільному розпорядженню майном).

З урахуванням вищевикладеного у сукупності суд вважає за необхідне захистити права позивача шляхом зобов`язання відповідача, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснити дії щодо зняття наступних арештів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень шляхом державної реєстрації припинення наступних обтяження речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 : реєстраційний номер обтяження: №10903665 від 03.03.2011 року, який накладено на підставі постанови про арешт майна №б/н. від 03.03.2011 року, виданої ВДВС Гагарінського РУЮ у м. Севастополі; реєстраційний номер обтяження: №12594226 від 08.06.2012 року, який накладено на підставі постанови про арешт майна №7-18056 від 13.04.2012 року, виданої ВДВС Гагарінського РУЮ у м. Севастополі.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та оскільки вимозі про зобов`язання відповідача вчинити певні дії передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача, судовий збір за другу(похідну) вимогу позивача не стягувався, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 2422,40грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 287,382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснити дії щодо зняття наступних арештів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень шляхом державної реєстрації припинення наступних обтяження речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 : реєстраційний номер обтяження: №10903665 від 03.03.2011 року, який накладено на підставі постанови про арешт майна №б/н. від 03.03.2011 року, виданої ВДВС Гагарінського РУЮ у м. Севастополі; реєстраційний номер обтяження: №12594226 від 08.06.2012 року, який накладено на підставі постанови про арешт майна №7-18056 від 13.04.2012 року, виданої ВДВС Гагарінського РУЮ у м. Севастополі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (код ЄДРПОУ 43315529, м.Одеса, вул. Богдана Хмельницького 34) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 2422,40грн.(дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. 287 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра