Справа № 420/29758/24
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року Одеський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України, Департаменту кіберполіції Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд встановити відсутність компетенції та законних повноважень у відповідача щодо ідентифікації особи запитувача (в частині щодо вгадування того, чи є запитувач громадянином України); визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов`язати відповідача прийняти запит (щодо організаційної структури Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України) до повноцінного розгляду та надати змістовну відповідь по суті запиту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вимога Закону України "Про доступ до публічної інформації" щодо необхідності зазначити ім`я запитувача - не потребує будь-якого тлумачення. Якщо інформація відкрита - вона відкрита для всіх без виключення, безвідносно того, як звуть особу (або за будь-якими іншими ознаками). Саме Законом України Про доступ до публічної інформації поєднані з Конституцією України, яка є основою основ як Закон найвищої юридичної сили.

Представником відповідача Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що у розумінні ч. 1 ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. При цьому, відповідно до вимог чинного законодавства право особи на доступ до публічної інформації включає в себе не тільки вчасне отримання від розпорядника відповідної інформації, а й дотримання запитувачем вимог до оформлення запиту. Таким чином, управління діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивачем до суду надано відповідь на відзив, в якій позивач вказав, що відповідач жодним чином не спростував тих аргументів, які були зазначені ним у позовній заяві, та не навів жодних нових аргументів щодо того, що їхня позиція є "законною".

Представником відповідача Департаменту кіберполіції Національної поліції України до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що позивачем не дотримано вимог до запиту на інформацію, зокрема не вказано прізвище. Відповідно до вимог чинного законодавства право особи на доступ до публічної інформації включає в себе не тільки вчасне отримання від розпорядника відповідної інформації, а й дотримання запитувачем вимог до оформлення запиту. Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України як суб`єкт владних повноважень мало право, до наділених повноважень, приймати самостійне рішення щодо інформаційного запиту отриманого від позивача. Крім того, розглянутий Департаментом аналогічний запит позивача не може бути об`єктом дослідження, та не стосується предмету спору.

Позивачем до суду надано відповідь на відзив, в якій позивач вказав, що відповідач (відповідачі) перевищуючи свої повноваження, діяли всупереч Конституції України. При цьому, вимога Закону щодо того, що запитувач має зазначати ім`я, це навіть не вимога як така, а має більш рекомендаційний характер та по суті є формальністю.

Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 29 листопада 2024 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Департамент кіберполіції Національної поліції України, розгляд справи № 420/12363/24 розпочато спочатку.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

16 вересня 2024 року до Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України надійшов запит, в якому заявник просив повідомити організаційну структуру Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України (а.с. 6).

19 вересня 2024 року Управлінням протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України надано відповідь та повідомлено, що запит не містить усіх необхідних реквізитів, правові підстави для його розгляду відсутні (а.с. 7).

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно ст. 12 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є, зокрема, запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1-4 ст. 19 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 22 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис. Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

Згідно ч. 5 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Згідно п. 5 розділу І Положення про управління протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України, затвердженого наказом Департаменту кіберполіції Національної поліції України від 05.12.2019 № 287, у своїй діяльності УПК в Одеській області керується Конституцією України та законами України, а також указами Президента України і постановами Верховного Ради України, актами Кабінету Міністрів України, міжнародними договорами України, іншими нормативними актами, Положенням про Департамент кіберполіції Національної поліції України від 10.11.2015 року № 85 (зі змінами), та цим Положенням.

Відповідно до п. 1.27 розділу ІІІ Положення УПК в Одеській області відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні порушення або події, забезпечує своєчасний розгляд звернень та запитів громадян, підприємств, установ, організацій, депутатських запитів та звернень народних депутатів України з питань, віднесених до його компетенції, контроль за належним дотриманням порядку їх прийняття, реєстрації, обліку і розгляду, вивчає публікації і повідомлення в засобах масової інформації, з питань що належать до компетенції УПК в Одеській області (а.с. 24-35).

Таким чином, Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України в розумінні приписів ЗУ «Про доступ до публічної інформації» є розпорядником інформації.

З матеріалів справи вбачається, що 16 вересня 2024 року до Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України надійшов запит, в якому заявник, ОСОБА_2 , просив повідомити організаційну структуру Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України (а.с. 6).

19 вересня 2024 року Управлінням протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України листом № 56314-2024 надано відповідь та повідомлено, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту якщо не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону. Згідно частини п`ятої статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі. Згідно частини першої статті 28 Цивільного кодексу України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. На підставі викладеного та ураховуючи, що запит не містить усіх необхідних реквізитів, правові підстави його розгляду, відсутні (а.с. 7).

Відповідно до ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. При здійсненні окремих цивільних прав фізична особа відповідно до закону може використовувати псевдонім (вигадане ім`я) або діяти без зазначення імені. Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону.

Разом з тим, пунктом 9.6 Пленуму Вищого адміністративного суду України в постанові від 29.09.2016 року № 10 визначено, що вимога зазначати у запиті ім`я (найменування) запитувача є для розпорядника інформативною та не впливає на умови виконання ним вимог Закону. Обов`язок розпорядника надати інформацію (документи) на запит не змінюється залежно від особи запитувача та зазначення у запиті його імені, якщо підстави для обмеження доступу до такої інформації відсутні (стаття 19 Закону № 2939-VI). Контактна інформація (поштова адреса чи адреса електронної пошти, а також номер засобу зв`язку) необхідна для того, щоб розпорядник інформації мав змогу надіслати запитувачу відповідь на актуальну адресу, а також для зворотного зв`язку із запитувачем (наприклад, для уточнення запитуваної інформації, повідомлення про відправлення відповіді тощо). Якщо у запиті вказано контактну інформацію, якої достатньо для належного виконання розпорядником свого обов`язку, а саме надання відповіді на запит, то встановлення особи запитувача не має суттєвого значення для прийняття розпорядником рішення про надання інформації. При вирішенні питання щодо того, чи надавати інформацію у відповідь на запит, будь-який розпорядник інформації повинен акцентувати увагу не на особі запитувача чи обставинах його життя, а виходити з того, що така інформація розкривається необмеженому колу осіб.

Отже, за таких підстав, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача Управлінням протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України на приписи ст. 28 ЦК України в обґрунтування правомірності відмови в прийнятті до розгляду запиту від 16 вересня 2024 року, оскільки саме Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, в тому числі і вимоги до обсягу інформації та реквізитів, які обов`язково повинні бути зазначені у запиті на публічну інформацію.

В той же час, позивач серед іншого, просить суд встановити відсутність компетенції та законних повноважень у відповідача щодо ідентифікації особи запитувача (в частині щодо вгадування того, чи є запитувач громадянином України).

Так, в п. 9.6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року № 10 зазначено, що законодавством у сфері доступу до публічної інформації не передбачено обов`язку розпорядника інформації ідентифікувати особу запитувача. Тобто запитувачу не потрібно додавати до запиту документи, що посвідчують особу (копію паспорта, ідентифікаційного коду), а розпорядник інформації не здійснює жодних дій з перевірки особи запитувача, наприклад звірення підпису із зразком, надсилання уточнюючих запитань тощо.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідачем, Управлінням протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України, вчинялись будь-які дії стосовно ідентифікації особи запитувача щодо запиту від 16 вересня 2024 року.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про встановлення відсутності компетенції та законних повноважень у відповідача щодо ідентифікації особи запитувача (в частині щодо вгадування того, чи є запитувач громадянином України), є необґрунтованими.

При цьому, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження прийняття Управлінням протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України до розгляду запиту від 16 вересня 2024 року та подальшого його розгляду по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України розглянути запит від 16 вересня 2024 року відповідно до приписів Закону України «Про доступ до публічної інформації», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких підстав, розглянувши справу на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправними дій Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України щодо нерозгляду запиту від 16 вересня 2024 року; зобов`язання Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України розглянути запит від 16 вересня 2024 року відповідно до приписів Закону України «Про доступ до публічної інформації», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні решти вимог слід відмовити.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, з Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн..

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України (адреса місцезнаходження: 65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44а), Департаменту кіберполіції Національної поліції України (, адреса місцезнаходження: 02093, м. Київ, вул. Бориспільська, 19) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України щодо нерозгляду запиту від 16 вересня 2024 року.

Зобов`язати Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України розглянути запит від 16 вересня 2024 року відповідно до приписів Закону України «Про доступ до публічної інформації», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України (адреса місцезнаходження: 65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44а) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Суддя О.А. Левчук