Справа № 320/14261/23
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року м. Київ №320/14261/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , командира військової частини ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до військової частини НОМЕР_1 , командира військової частини, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд :

- визнати протиправним та скасувати наказ №218 від 26.10.2022 «Про проведення службового розслідування по факту самоусунення від виконання службових обов`язків;

- визнати протиправним та скасувати наказ №296 від 24.12.2022 «Про результати службового розслідування по факту самоусунення і виконання службових обов`язків»;

- визнати протиправним та скасувати наказ № 297 від 29.12.2022 «Про проведення службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини»;

- визнати протиправним та скасувати наказ № 11 від 03.01.2023 «Про проведення службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини»;

- визнати протиправним та скасувати наказ №4 від 02.01.2023 «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини»;

- визнати протиправним та скасувати наказ №48 від 01.02.2023 «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишені військової частини»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити виплату незаконно утриманих коштів (позбавлених виплат, премії,) яка визначена відповідні до посади та вислуги років, за грудень 2022 року - 16 282 грн; за січень 2023 року - 23 853 грн; за лютий 2023 року - 23 853 грн; за березень 2023 року - 23 853 грн; за квітень 2023 року - 23 853 грн; загальна сума 111 694 грн;

- визнати такими, що не відповідають дійсності та порочать честь і гідності військовослужбовця ОСОБА_1 відомості, викладені в службовій характеристиці від 31.01.2023, та відкликати шляхом вилучення службової характеристики з особової справи військовослужбовця ОСОБА_1 ;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральної шкоду у розмірі 100000,00 грн, спричиненої незаконним рішенням командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні накази прийняті відповідачем з порушенням вимог законодавства та на підставі хибних висновків службового розслідування, що не відповідають дійсним обставинам справи. У зв`язку з викладеним просить суд задовольнити позовні вимоги.

Командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечив, у відзиві на позовну заяву зазначив про необґрунтованість позовних вимог, оскільки діями відповідачів не було порушено прав, свобод чи інтересів позивача. Зокрема, зазначає, що позивач самовільно неодноразово залишав місце служби, у зв`язку з чим проводилися службові розслідування.

Також командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 заявлено клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Розглянувши клопотання відповідача, суд зазначає таке.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу та якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Водночас, зміст клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не дає підстав стверджувати, що повне та всебічне з`ясування усіх обставин у справі потребує проведення судового засідання чи заслуховування пояснень сторін.

Більш того, відповідач у клопотанні не зазначив, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.

Дослідивши клопотання відповідача, матеріали справи, беручи до уваги предмет та підстави позову, обставини, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги та заперечення, характер спірних правовідносин, обсяг та характер доказів у справі, суд не вбачає обґрунтованих підстав для розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та приходить до висновку, що в задоволенні клопотання має бути відмовлено.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Встановивши правові позиції сторін по справі та їх обґрунтування, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 24.05.2022 по 24.03.2023.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.05.2022 № 47, підполковника медичної служби ОСОБА_1 , призваного по мобілізації, зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення. Призначено на посаду за штатом воєнного часу: начальником медичної служби - начальником медичного пункту військової частини НОМЕР_1 . Вважався таким, що з 24.05.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов?язків за посадою.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 26.10.2022 № 218 «Про призначення службового розслідування», на підставі рапорту начальника медичної служби - начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , підполковника медичної служби ОСОБА_5 вх. № 1214 від 26.10.2022, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини, було призначено службове розслідування по факту самоусунення від виконання службових обов?язків підполковником медичної служби ОСОБА_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 24.11.2022 № 255 «Про продовження службового розслідування» було продовжено строк проведення службового розслідування до 25.12.2022.

За результатами службового розслідування, проведеного у відповідності до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту 3бройних Сил України, «Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371, командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (з адміністративно-господарської діяльності) від 24.12.2022 № 296 "Про результати службового розслідування», яким за порушення Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, підполковника медичної служби ОСОБА_5 , начальника медичної служби - начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , притягнуто до дисциплінарної відповідальності, накладено дисциплінарне стягнення догана.

Накази командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 26.10.2022 № 218 «Про проведення службового розслідування» та від 24.12.2022 № 296 "Про результати службового розслідування», підполковнику медичної служби ОСОБА_1 доводились, про хід службового розслідування та результати позивач був обізнаний, що підтверджується матеріалами службового розслідування, актом про відмову від надання пояснень (матеріалів) або виконання вимог від 17.11.2022, листом ознайомлення від 17.11.2022, протоколом загальних зборів офіцерів військової частини НОМЕР_1 від 17.11.2022.

Крім того, з матеріалами даного службового розслідування, наказом по його результатам, підполковник медичної служби ОСОБА_1 обізнаний в повному обсязі, в тому числі 20 лютого 2023 року через адвоката Нікушину В. С. діючу в інтересах підполковника медичної служби ОСОБА_6 .

Своїм правом на надання пояснень, заперечень, не скористався, у встановлений ст. 88 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 23.03.1999, місячний строк не оскаржив.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 29.12.2022 No297 «Про призначення службового розслідування», на підставі рапорту чергового військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_7 вх. No2542 від 29.12.2022, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини, було призначено службове розслідування по факту самовільного залишення військової частини 29.12.2022 підполковником медичної служби ОСОБА_1 . Відповідно до пункту 15 розділу I «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2017 М°260 підполковнику медичної служби ОСОБА_1 призупинене грошове забезпечення з дня самовільного залишення військової частини - 29.12.2022.

За результатами службового розслідування, проведеного у відповідності до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, «Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371, командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.01.2023 № 4 "Про результати службового розслідування», яким за самовільне залишення військової частини, підполковника медичної служби ОСОБА_1 , начальника медичної служби - начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , притягнуто до дисциплінарної відповідальності, накладено дисциплінарне стягнення сувора догана. Відновлено грошове забезпечення з 30.12.2022, дня повернення до військової частини.

Накази командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 29.12.2022 № 297 «Про проведення службового розслідування» та від 01.02.2023 № 4 "Про результати службового розслідування», підполковнику медичної служби ОСОБА_8 доводились, про хід службового розслідування та результати позивач був обізнаний, що підтверджується матеріалами службового розслідування. Крім того, 20.02.2023 року через адвоката Нікушину В. С. діючу в інтересах підполковника медичної служби ОСОБА_9 .

Своїм правом на надання пояснень, заперечень, не скористався, у встановлений ст. 88 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 23.03.1999, місячний строк не оскаржив.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.01.2023 №3 начальник медичної служби - начальник медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , підполковник медичної служби ОСОБА_1 вважався тимчасово відсутнім у зв?язку із самовільним залишенням військової частини з 02.01.2023.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 03.01.2023 № 11 «Про призначення службового розслідування», на підставі рапорту лейтенанта медичної служби ОСОБА_10 Bx. № 2-Р від 03.01.2023, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня його вини, було призначено службове розслідування по факту самовільного залишення військової частини підполковником медичної служби ОСОБА_1 . Підполковнику медичної служби ОСОБА_1 призупинене грошове забезпечення з 02.01.2023.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.01.2023 № 19 начальник медичної служби - начальник медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , підполковник медичної служби ОСОБА_11 вважався таким, що прибув після самовільного залишення військової частини, 18.01.2023.

За результатами службового розслідування, проведеного у відповідності до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, «Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 N6608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371, командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (з адміністративно-господарської діяльності від 01.02.2023 № 48 "Про результати службового розслідування»

Даним наказом за самовільне залишення військової частини, що полягало у нез`явленні вчасно на службу із лікувального закладу без поважних причин, у відповідності до статті 92 Закону № 551-XIV подано рапорт вих. № 225 від 09.02.2023 командиру військової частини НОМЕР_2 , з клопотанням про накладення владою старшого командира на начальника медичної служби - начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , підполковника медичної служби ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність». Результат розгляду рапорту про накладення дисциплінарного стягнення на підполковника медичної служби ОСОБА_1 , від командира військової частини НОМЕР_2 до військової частини НОМЕР_1 не надходив, а відповідно і до службової картки військовослужбовця стягнення не заносилось.

Накази командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 03.01.2023 Nol 1 «Про проведення службового розслідування» та від 01.02.2023 № 48 "Про результати службового розслідування», підполковнику медичної служби ОСОБА_1 доводились, про хід службового розслідування та результати позивач був обізнаний, що підтверджується матеріалами службового розслідування, актом про відмову від надання пояснень від 30.01.2023, в тому числі 20.02.2023 через адвоката Нікушину В. С. діючу в інтересах підполковника медичної служби ОСОБА_1 .

Своїм правом на надання пояснень, заперечень, не скористався, у встановлений ст. 88 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 23.03.1999 року місячний строк не оскаржив.

Не погоджуючись з правомірністю спірних рішень відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно із ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).

Так, за приписами ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (частина третя статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту ЗСУ дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до вимог статей 83-86 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно з вимогами статті 91 Дисциплінарного статуту ЗСУ заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до статі 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

За правилами статті 49 цього Статуту військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Частиною 1 статті 40 Закону №2232-ХІІ визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

При цьому, згідно з положеннями ч.2 ст.24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Згідно з пунктом 144-1 Положення для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 144-3 Положення № 1153/2008 звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018, грошове забезпечення не виплачується: серед іншого, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

Згідно зі статтею 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Відповідно до ст.40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі: призначення на посаду і звільнення з неї; присвоєння військового звання; вручення нагороди; відбуття чи повернення з відрядження, відпустки або лікування.

Виходячи з наведених правових норм, за своєю суттю самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, а також нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікування є порушенням військової дисципліни.

При цьому самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати. Нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі.

Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, стихійне лихо чи інші надзвичайні події та обставини, які підтверджені відповідними документами.

Таким чином, не вважається самовільним залишення військової частини за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування військової частини, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. В будь-якому випадку вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром.

Відсутність у командира відомостей (доказів) про причини залишення чи нез`явлення військовослужбовця зобов`язує командира доповісти про такий факт своє командування та повідомити відповідний орган досудового розслідування.

Матеріалами справи підтверджується, а саме з наказів № 296 від 24.12.2022, №4 від 02.01.2023, №48 від 01.02.2023 за висновками службового розслідування в діях начальника медичної служби - начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 підполковника медичної служби ОСОБА_1 вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ст. 402 ККУ Непокора, а саме відмова виконувати наказ в умовах воєнного стану. Також вказано, що підполковник м/с ОСОБА_1 систематично ухиляється від виконання своїх посадових обов`язків чим саме грубо порушує вимоги п.п. 256, 257, 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. За своєю поведінкою нестриманий, особисті інтереси та потреби вважає важливішими за виконання своїх посадових обов`язків. У зв`язку із зазначеними висновками, запропоновано накласти на позивача дисциплінарне стягнення догана (за самовільне залишення військової частини з 10.10.2022 по 25.10.2022 та 04.11.2022 згідно акту службового розслідування від 24.12.2022, затвердженого наказом в/ч НОМЕР_1 від 24.12.2022 № 296), дисциплінарне стягнення сувора догана (за самовільне залишення військової частини 29.12.2022 згідно акту службового розслідування від 02.01.2023, затвердженого наказом в/ч НОМЕР_1 від 02.01.2023 № 4), дисциплінарне стягнення попередження про неповну службову відповідність (за самовільне залишення військової частини з 02.01.2023 по 18.01.2023 згідно акту службового розслідування від 01.02.2023, затвердженого наказом в/ч НОМЕР_1 від 01.02.2023 № 48).

Судом також встановлено, що 05.10.2022 року медичною службою військової частини НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_1 було надано направлення вих. № 1040 до Інституту отоларингології ім. проф. О.С.Коломійченка НАМН України. Із наданого цим медичним закладом консультативного висновку № 6975/21 від 05.10.2022 року з`ясовано, що підполковнику медичної служби ОСОБА_1 рекомендовано: 1) консультація невропатолога; 2) хірургічне лікування на 10.10.2022 року; 3) проти невротичне профілактичне лікування 2 рази на рік постійно. Тобто, вказане спростовує доводи позивача про невідкладність хірургічного втручання, що могло вказувати на наявність об`єктивних причин не з`явлення після обстеження 05.10.2022 року, а також обов`язковий характер необхідності здійснення хірургічного втручання. Крім того, навіть при наявності вказаних обставин, позивач був зобов`язаний повідомити свого начальника (командира), а той, в свою чергу, мав вирішити питання щодо надання дозволу. Однак, матеріали справи, не містять наявності такого дозволу з боку командира позивача, про що безпосередньо вказано в акті службового розслідування від 24.12.2022, затвердженого наказом в/ч НОМЕР_1 від 24.12.2022 № 296.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до пояснень лікаря медичного пункту військової частини НОМЕР_1 лейтенанта медичної служби ОСОБА_12 з`ясовано, що направлення на лікування вона не виписувала, відповідних записів в журналі амбулаторних хворих не робила. Також лейтенант м/с ОСОБА_12 довела, що звечора ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник м/с ОСОБА_1 телефонував їй на мобільний телефон і просив її записати його до цього журналу заднім числом.

З рапорту начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_13 вх. № 1425 від 05.11.2022 року під час службового розслідування з`ясовано, що 04.11.2022 року підполковник м/с ОСОБА_1 , незважаючи на наказ командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_14 про заборону виїзду для нього за межі розташування військової частини, самовільно покинув територію військової частини і скоїв дії, у яких вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ст. 402 Непокора ККУ. Крім того, з рапорту лікаря ОСОБА_12 з`ясовано, що у той же вечір 04.11.2022 року підполковник м/с ОСОБА_1 зателефонував їй та сказав, що він раптово буде лікуватися до 09.11.2022 року, але у вказаний термін не прибув та відповідних документів не надав, тим самим порушив вимоги пунктів 256, 257 та 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Як вбачається з акту службового розслідування від 02.01.2023 року, затвердженого наказом в/ч НОМЕР_1 від 02.01.2023 № 4, 29.12.2022 року начальник медичної служби - начальник медичного пункту військової частини НОМЕР_1 підполковник медичної служби ОСОБА_1 близько 11-ої години самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 . Саме це з?ясовано із рапорту чергового військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_15 вх. № 2542 від 29.12.2022 року та запису у журналі здачі-прийому чергування військової частини НОМЕР_1 . Також командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_14 було усно, відповідно до вимог п. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України наданий наказ начальнику медичної служби - начальнику медичного пункту підполковнику медичної служби ОСОБА_1 про заборону залишати розташування військової частини. 29.12.2022 року підполковник м/с ОСОБА_11 був відсутній із 11 годин та повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 лише зранку на шикування о 8.00 30.12.2022 року. Про це також свідчить пояснення фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_16 від 30.12.2022 року. Зі скаргами на стан здоров?я підполковник м/с ОСОБА_1 звернувся лише 30.12.2022 року, про що свідчить запис з журналу амбулаторних хворих медичного пункту військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином з?ясовано, що підполковник м/с ОСОБА_1 , незважаючи на наказ командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_14 про заборону виїзду для нього за межі розташування військової частини, самовільно покинув територію військової частини для вирішення особистих питань, чим саме порушив наказ командира військової частини в умовах військового часу і скоїв дії, у яких вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ст. 402 «Непокора» Кримінального Кодексу України та самовільно залишив місце служби, що саме входить у перелік випадків, згідно з яким військовослужбовці не включаються до наказів про виплату додаткової винагороди, що передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 26 лютого 2022 року, відповідно до п. 9.7 окремого доручення Міністра Оборони України № 912/з/29 від 23 червня 2022 року. До цього додається той факт, що підполковник м/с ОСОБА_1 обліковується у складі групи посиленої психологічної уваги» служби морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Як убачається з акту службового розслідування від 01.02.2023, затвердженого наказом в/ч НОМЕР_1 від 01.02.2023 № 48, 02.01.2023 року начальнику медичної служби - начальнику медичного пункту військової частини НОМЕР_1 підполковнику медичної служби ОСОБА_1 командиром військової частини НОМЕР_1 було видано направлення № 1 до клініки амбулаторної допомоги Національного військово-медичного клінічного центру «ГВКГ» МО України м. Києва для лікування на денному стаціонарі з діагнозом «Гіпертонічна хвороба І ст.ІХС. Стенокардія напруження ФК І. Дифузний кардіосклероз.».

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2022 року № 290 «Про організацію службової діяльності і бойового навчання в умовах воєнного стану у 2023 році» визначено що, військовослужбовців військової частини вважати такими, що з січня 2023 року перебувають на казарменому положенні. Для військовослужбовців, працівників Збройних Сил України встановити семиденний робочий тиждень без офіційних вихідних днів. Начальникам структурних підрозділів штабу здійснити розподіл особового окладу по черговим змінам, забезпечити постійне перебування військовослужбовців структурних підрозділів на робочому місці (в пункті постійної дислокації).

Згідно рапорту лікаря військової частини НОМЕР_1 лейтенанта медичної служби ОСОБА_12 від 02.01.2023 (вх. від 03.01.2023 за № 2-р) стало відомо, що підполковник медичної служби ОСОБА_1 02.01.2023 не повернувся на місце служби в пункт постійної дислокації: АДРЕСА_1 .

В розташування військової частини НОМЕР_1 підполковник м/с ОСОБА_11 повернувся зранку 18.01.2023 року, так як останній прибув на ранкове шикування о 8.00. Про даний факт також свідчить рапорт підполковника медичної служби ОСОБА_1 від 18.01.2023 року за вх. № 48-Р, а також виписний епікриз НВМКЦ «ГВКГ» від 17.01.2023 № 00036.

Згідно пояснень лікаря медичного пункту військової частини НОМЕР_1 лейтенанта медичної служби ОСОБА_12 стало відомо, що ввечері 02.01.2023 року підполковник медичної служби ОСОБА_1 до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 не повернувся, медичні документи не надав. Під час телефонної розмови підполковник медичної служби ОСОБА_1 повідомив, що не вважає за потрібне повертатися до військової частини і буде перебувати вдома у АДРЕСА_1 . Давати письмові пояснення підполковник медичної служби ОСОБА_11 відмовився у присутності свідків, у зв?язку з чим складено Акт від 30.01.2023 року про відмову надавати пояснення.

Крім того, суд зауважує, що своїм правом на надання пояснень, заперечень стосовно прийнятих спірних наказів позивач не скористався та не подав скаргу старшому командирові у строк, встановлений ст. 88 Закону України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України від 23.03.1999 року, а саме у місячний строк з часу накладення дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ст. 88 Закону України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Отже, позивачем не доведено наявність об`єктивних причин щодо самовільного залишення військової частини та неотримання дозволу від свого командира, оскільки долучені на підтвердження своїх доводів докази не доводять наявність обов`язкового характеру стаціонарного лікування захворювань позивача. Також позивачем не спростовано можливість лікування в межах медичного пункту військової частини НОМЕР_1 .

Вказані обставини дають підстави для висновку, що станом на дату видання командиром військової частини НОМЕР_1 спірних наказів у відповідача були відсутні відомості щодо наявності законних підстав перебування позивача поза межами військової частини, а тому цими наказами до позивача правомірно застосовані правові наслідки.

Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд погоджується з доводами представника відповідача, що з 10.10.2022 по 25.10.2022, 04.11.2022, 29.12.2022, з 02.01.2023 по 18.01.2023 позивач неодноразово та самовільно, поза встановленим законом порядком, залишав місце служби, належних та допустимих доказів на підтвердження законності залишення позивачем місця служби до суду не надано та в матеріалах справи не містяться.

З огляду на наведене, накази № 218 від 26.10.2022, №296 від 24.12.2022, № 297 від 29.12.2022, № 11 від 03.01.2023, №4 від 02.01.2023, №48 від 01.02.2023 прийняті відповідачем правомірно, в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством України, а відтак підстави для їх скасування відсутні.

Позовні вимоги щодо визнання такими, що не відповідають дійсності та порочать честь і гідність військовослужбовця ОСОБА_1 , викладені в службовій характеристиці від 31.01.2023 року та відкликання шляхом вилучення службової характеристики з особової справи військовослужбовця ОСОБА_1 , а також вимоги щодо стягнення моральної шкоди, в розмірі 100000,00 грн. є похідними від основної позовної вимоги (визнання протиправним та скасування спірних наказів), а тому також не підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про накладення зобов`язання військовій частині НОМЕР_1 здійснити виплату незаконно утриманих коштів (позбавлених виплат, премії), яка визначена відповідно до посади та вислуги років, за грудень 2022 року, січень, лютий, березень та квітень 2023 року суд вказує наступне.

Згідно пункту 4.3. наказу Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280 "Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України" (зі змінами) фінансовим органом за розрахунково - платіжними відомостями здійснюються такі утримання з грошового забезпечення військовослужбовців і заробітної плати працівників: податок з доходів фізичних осіб, за виконавчими документами згідно з чинними нормативно-правовими актами; за письмовими рапортами військовослужбовців про добровільну згоду платити аліменти, за проживання у відомчому житлі, у тому числі за спожиті житлово-комунальні послуги, нараховані суми заподіяного матеріального збитку або добровільна плата за відшкодування нанесеного збитку; інші утримання (внески, збори тощо), передбачені законодавством. Здійснювати утримання, не встановлені законодавством, через фінансовий орган військової частини забороняється.

Відповідно до вищезазначеного, з підполковника медичної служби ОСОБА_1 утримувався податок з доходів фізичних осіб (18%) та військовий збір (1,5%). Інших утримань за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з підполковника ОСОБА_1 здійснено не було.

Станом на 2022 рік порядок виплати і розміри додаткової винагороди на період дії воєнного стану (далі - винагорода) визначався Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану», розділом XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260) та окремими дорученнями Міністра оборони України.

Відповідно до п. 9 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/3/29, за самовільне залишення військової частини, підполковнику медичної служби ОСОБА_1 додаткова винагорода у розмірі 30 000 за грудень 2022 року не виплачувалась (наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про виплату додаткової винагороди за грудень 2022 року» від 03.01.2023 №7) Згідно п. 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, за самовільне залишення військової частини, підполковнику медичної служби ОСОБА_17 також не виплачувалась щомісячна премія за грудень 2022 року (наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про преміювання військовослужбовців за грудень 2022 року» від 03.01.2023 №6).

Відповідно до п. 9 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/3/29, за самовільне військової частини, підполковнику медичної служби ОСОБА_1 додаткова винагорода у розмірі 30 000 не виплачувалась (наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про виплату додаткової винагороди за січень 2023 року» від 02.02.2023 № 49. Згідно п. 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, за самовільне залишення військової частини, підполковнику медичної служби ОСОБА_1 також не виплачувалась щомісячна премія за січень (наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про преміювання військовослужбовців за січень 2022 року» від 01.02.2023 № 46).

Відповідно до викладеного вище, та що підтверджується витягом із картки особового рахунку військовослужбовця (підполковник медичної служби ОСОБА_1 , ІНН НОМЕР_3 ) № 429 за 2022 - 2023 рік. за період грудень 2022 року - березень 2023 року, виплата додаткових видів грошового забезпечення було здійснено наступним чином:

-додаткова винагорода (у розмірі 30 тис. грн.) не виплачувалась за грудень 2022 року та січень 2023 року відповідно до пункту 9.4 окремого доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022. За лютий 2023 року додаткова винагорода виплачена у повному розмірі. За березень 2023 року додаткова винагорода не виплачувалась через зміну умов виплати додаткової винагороди (наказ міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44 МОУ 44 від 25.01.2023), та відсутністю підстав для виплати вищезазначеної винагороди, а саме виконання бойових (спеціальних) завдань.

- щомісячна премія (у % посадового окладу) не виплачувалась за грудень 2022 та січень 2023 відповідно до пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям 3бройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

За лютий - березень 2023 року, підполковнику медичної служби ОСОБА_1 , премію виплачено у повному розмірі.

18 лютого 2023 року за № 146-Р надійшов рапорт підполковника медичної служби ОСОБА_1 , начальника медичної служби - начальника медичного пункту щодо звільнення з лав Збройних Сил України у запас відповідно до п. п «г», п. 2 ч.4 ст. 26 Закону України Про військовий обов?язок і військову службу, у зв?язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи. До рапорту були надані документи, що підтверджують наявність II групи інвалідності у ОСОБА_18 - матері ОСОБА_1 . Рапорт та подані документи були опрацьовані та подані до військової частини НОМЕР_4 .

13 березня 2023 року в частину надійшов витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_5 щодо звільнення у запас підполковника медичної служби ОСОБА_1 . Після повернення підполковника медичної служби ОСОБА_1 зі звільнення від виконання службових обов?язків у зв?язку з хворобою, 20 березня 2023 року був виданий наказ № 101 щодо утворення комісії для прийняття та здачі справ та посади начальника медичної служби - начальника медичного пункту. Відповідно до наказу, 24 березня 2023 року командиром військової частини був підписаний акт про прийняття та здачу посади начальника медичної служби - начальника медичного пункту.

Наказом по стройовій частині від 20 березня 2023 року № 86 підполковник медичної служби ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу військової частини та направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до аркушу бесіди, проведеного 28.02.2023 з підполковником медичної служби ОСОБА_1 , останній претензій до порядку та терміну подання на звільнення не мав.

Судом також встановлено, що підполковника медичної служби ОСОБА_1 було виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 з 24.03.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 86 від 24.03.2023, всі виплати нараховувались по 24.03.2023. Відповідно жодних зобов?язань щодо виплати грошового забезпечення з 24.03.2023 військова частина НОМЕР_1 перед підполковником ОСОБА_1 не мала. Належних та допустимих доказів зворотного позивачем не надано.

З огляду на вищезазначене, доводи позивача щодо недоотриманих коштів за квітень 2023 року є необґрунтованими, оскільки позивач як підполковник медичної служби з 24.03.2023 вже не проходив військову службу.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення недоотриманих коштів за грудень 2022 року по квітень 2023 року є безпідставними та спростовуються вищевикладеним.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З метою дотримання принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

З огляду на вищенаведене, на думку суду, у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах вимог ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано.

За визначенням ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми, у розумінні ч. 1 ст. 76 КАС України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом ч. 2 вищезазначеної правової норми процесуального закону, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим частина перша статті 77 КАС України покладає на кожну сторону обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про залишення позовних вимог без задоволення.

Враховуючи висновки суду за наслідками вирішення справи, положення ст. ст. 139, 143 КАС України, у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.