Справа № 620/15163/24
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2025 року Чернігів Справа № 620/15163/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Падій В. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:

-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про відмову в звільненні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» відповідно до поданих ним рапортів від 01.02.2024 та 19.06.2024 за сімейними обставинами у зв"язку з наявністю у його матері, ОСОБА_2 , 2 групи інвалідності та яка потребує постійного стороннього догляду;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), прийняти рішення про звільнення позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з військової служби за пп. «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини у зв"язку з наявністю у його матері, ОСОБА_2 , 2 групи інвалідності та яка потребує постійного стороннього догляду;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в особі її командира виключити військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зі списків особового складу військової частини, та направити його особову справу до відповідного ТЦК та СП для постановки на військовий облік.Позивач позов обґрунтовує тим, що він двічі звертався до начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (з м.д АДРЕСА_1 ) третьої прикордонної комендатури (з м.д. АДРЕСА_2 ) як своє безпосереднє керівництво з рапортами про звільнення його з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю у його матері 2 групи інвалідності, яка потребує стороннього догляду, проте як слідує з витягу з протоколу № 11 засідання атестаційної комісії від 28.02.2024 відмовлено та роз`яснено необхідність надання підтверджуючих документів. Відповідно до витягу з протоколу №8 засідання атестаційної комісії від 05.07.2024 також позивачу відмовлено у звільненні зі служби з підстав ненадання довідки МСЕК із зазначенням необхідності здійснення постійного догляду та підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 06.12.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та вказує, що ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у ІНФОРМАЦІЯ_5 . Позивач звертався з рапортами до Відповідача щодо звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» частини 5 пункту 3 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний сторонній догляд за його матір`ю. Необхідність постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою яка потребує постійного стороннього догляду, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії, проте позивач не надав медичного висновку медико-соціальної експертної комісії, що його мати потребує постійного догляду та підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач з 08.12.2022 є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії-кулеметник третьої групи інспекторів прикордонної служби другого відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 (з м.д АДРЕСА_1 ) третьої прикордонної комендатури (з м.д. АДРЕСА_2 ) сержант, 8/6 т.р.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 28.10.1992 матір`ю позивача є ОСОБА_2 (а.с.7).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12 ААГ №463610 ОСОБА_2 встановлена друга група інвалідності, безтерміново, з 04.07.2023 (а.с.11).

Відповідно до довідки КНП «Городнянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Городнянської міської ради від 13.06.2024 №169 ОСОБА_2 , 1952 р. н., потребує постійного стороннього догляду (а.с.11 на звороті).

Реалізуючи своє право позивач звернувся 01.02.2024 та 19.06.2024 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (з м.д. АДРЕСА_2 ), як своє безпосереднє керівництво, з рапортами про звільнення його з військової служби, у запас, за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю у його матері 2 групи інвалідності, яка потребує стороннього догляду (а.с.13 та на звороті).

Водночас відповідач відмовив позивачу у задоволенні рапортів по суті, у зв`язку із відсутністю документів, які є підставою для звільнення, а саме: довідки МСЕК із зазначенням необхідності здійснення постійного догляду та підтвердження інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення (а.с.17 та на звороті).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо відмови у задоволенні рапорту позивача про звільнення його з військової служби, за сімейними обставинами, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» протиправною позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини між Державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон №2232-XII, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Пунктом 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент подання позивачем рапорту про звільнення зі служби та розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Суд зауважує, що підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ встановлено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану, зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Спір у цій справі виник у зв`язку з відмовою відповідача у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII.

Судом встановлено, що позивач з 08.12.2022 є військовослужбовцем, за контрактом, Військової частини НОМЕР_1 на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії-кулеметник третьої групи інспекторів прикордонної служби другого відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 (з м.д АДРЕСА_1 ) третьої прикордонної комендатури (з м.д. АДРЕСА_2 ) сержант, 8/6 т.р.

Реалізуючи своє право позивач звернувся 01.02.2024 та 19.06.2024 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (з м.д н.п. Ваганичі) третьої прикордонної комендатури (з м.д. АДРЕСА_2 ), як своє безпосереднє керівництво, з рапортами про звільнення його з військової служби, у запас, за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю у його матері 2 групи інвалідності, яка потребує стороннього догляду (а.с.13 та на звороті), проте відповідач відмовив позивачу у задоволенні рапортів по суті, у зв`язку із відсутністю документів, які є підставою для звільнення, а саме: довідки МСЕК із зазначенням необхідності здійснення постійного догляду та підтвердження інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.

Судом також встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 28.10.1992 матір`ю позивача є ОСОБА_2 , якій згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12 ААГ №463610 встановлена друга група інвалідності, безтерміново, з 04.07.2023 та відповідно до довідки КНП «Городнянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Городнянської міської ради від 13.06.2024 №169 ОСОБА_2 , 1952 р. н., потребує постійного стороннього догляду.

На підтвердження наявності підстав для звільнення з військової служби позивач надав відповідачу копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12 ААГ №463610 про встановлення ОСОБА_2 другої групи інвалідності, безтерміново, з 04.07.2023 та довідки КНП «Городнянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Городнянської міської ради від 13.06.2024 №169 про те, що ОСОБА_2 , 1952 р. н., потребує постійного стороннього догляду.

Отож спірним у цьому провадженні є питання допустимості вказаних вище довідок на підтвердження необхідності здійснення позивачем постійного догляду за матір`ю та його звільнення із військової служби за сімейними обставинами.

Так визначення терміну «медичний висновок» наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18.09.2020 № 2136 «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я», зареєстрованого в Міністерстві.

юстиції України 30.09.2020 за № 952/35235 вживається у значенні електронного документа, що формується на підставі медичних записів (без відмітки про відміну запису) в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

У пункті 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 № 705, термін «медичний висновок» вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.

У пункті 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 термін «медичний висновок» визначено як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Отже медичний висновок це документ, який містить дані про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

В свою чергу процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пунктів 19, 24 Положення № 1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

З наведеного вбачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

Щодо повноважень лікарсько-консультативної комісії та медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, суд зазначає таке.

Так Положенням №1317 визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

- потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

- ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

- причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

- медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

Отже у наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

При цьому поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. В свою чергу, поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

В свою чергу відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 №189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 №1066), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.07.2008 за №589/15280 (далі Порядок №189, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункту 1 розділу III Порядку №189).

За приписами пункту 3 розділу ІІІ Порядку №189 до основних завдань ЛКК належить:

1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;

2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;

3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;

4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пунктом 4 розділу ІV Порядку №189 передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2021 за №510/36132 затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».

Згідно з пунктом 2 цієї Інструкції висновок призначений для реєстрації когнітивних порушень які виникають при захворюваннях (органічні психічні розлади (F00-F09), розумова відсталість (F70-F79), порушення рухової активності (паралічі), соціальна дезадаптація, інвалідність І групи тощо). Когнітивні порушення можуть спостерігатися у симптокомлексі наступних розладів психіки (F10-F19), шизофренія (F20), первазивні розлади розвитку (F84), нейродегенеративні захворювання (хвороба Альцгеймера, Паркінсона тощо), судинні захворювання головного мозку (інсульти, інфаркти мозку, церебральний атеросклероз), нейроінфекція, наслідки черепно-мозкової травми, новоутворення, метаболічні порушення та інтоксикації, аутоімунні захворювання, генетичні захворювання тощо.

Пунктом 5 цієї Інструкції визначено, що висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859.

У пункті 4 висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (пункт 8 Інструкції).

Висновок підписується членами лікарської комісії, із проставленням дати видачі, після чого завіряється печаткою закладу охорони здоров`я (пункт 9 Інструкції).

Повноваження лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я визначені ще в одному нормативно-правовому акті - наказі Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.09.2013 за № 1666/24198, в якій зазначено, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу (далі - висновок ЛКК) видається лікарською консультативною комісією (далі - ЛКК) закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю.

Повертаючись до підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XI, суд зазначає про недосконалість та неузгодженість термінів та понять в нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.

Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317, є підстави для висновку, що така визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то суд приходить до переконання, що такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які також мають право приймати висновки, зокрема, про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-2/о) з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним судом у постанові від 21 лютого 2024 року

у справі № 120/1909/23.

Повертаючись до обставин цієї справи судом встановлено, що позивачем до рапорту про звільнення з військової служби додано, зокрема, довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12 ААГ №463610 згідно якої ОСОБА_2 встановлена друга група інвалідності, безтерміново, з 04.07.2023 (а.с.11) та довідку КНП «Городнянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Городнянської міської ради від 13.06.2024 №169, згідно якої ОСОБА_2 , 1952 р. н., потребує постійного стороннього догляду (а.с.11 на звороті).

При цьому пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ встановлено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану, зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

З огляду на той факт, що матері позивача ОСОБА_2 встановлена друга група інвалідності, а тому для звільнення позивача з військової служби, останній повинен був надати відповідачу висновок медико-соціальної експертної комісії, що мати позивача потребує в постійному догляді, та докази відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення ОСОБА_2 або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Проте позивач таких документів не надав відповідачу.

Суд відхиляє посилання позивача на довідку КНП «Городнянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Городнянської міської ради від 13.06.2024 №169, згідно якої ОСОБА_2 , 1952 р. н., потребує постійного стороннього догляду, оскільки така довідка не є висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, підписана лише одним лікарем, а не складом лікарсько-консультативної комісії.

Крім того суд зауважує, що мати позивача ОСОБА_2 не відноситься до тих категорій осіб, які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду саме згідно висновку лікарсько-консультативної комісії медичного закладу, оскільки останній встановлена друга групи інвалідності і саме медико-соціальна експертна комісія вирішує, чи потребує ОСОБА_2 в постійному догляді.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) при прийнятті рішення про відмову у звільненні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», відповідно до поданих ним рапортів від 01.02.2024 та 19.06.2024 за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю у його матері, ОСОБА_2 , 2 групи інвалідності та яка потребує постійного стороннього догляду.

Позовні вимоги про зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) прийняти рішення про звільнення позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини у зв`язку з наявністю у його матері, ОСОБА_2 , 2 групи інвалідності та яка потребує постійного стороннього догляду та про зобов`язання Військову частину НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в особі її командира виключити військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зі списків особового складу військової частини, та направити його особову справу до відповідного ТЦК та СП для постановки на військовий облік також не підлягають задоволенню, оскільки суд дійшов висновку, що позивач не надав відповідачу повний пакет документів для можливого звільнення позивача з військової служби, передбачений Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

При цьому суд враховує, що позивачем допущено технічну помилку у позовній вимозі про зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) прийняти рішення про звільнення позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в частині зазначення підпункта «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", замість підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Беручи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому необхідно відмовити в задоволенні позову повністю.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підстави для розподілу судових витрат згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , аспорт НОМЕР_5 ).

Відповідач: Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_6 ).

Суддя В.В. Падій