Справа № 300/153/23
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" лютого 2025 р. справа № 300/153/23
Виклад позицій сторін. Процесуальні дії та рішення суду:
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки відповідачем нарахований податок за нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податкові періоди 2020-2021 років на нерухоме майно: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 327,1 кв.м., який знищений пожежею в 2015 році. Отже, вважає позивач, за змістом статті 266 ПК України немає об`єкту оподаткування.
Ухвалою суду від 23.01.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 13.02.2023 року відкрито провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Окрім цього, вказаною ухвалою суд визнав поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду в частині позовних вимог та поновив такий строк.
03.03.2023 року через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову. Представник позивача зазначив, що згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_1 з 14.06.2011 зареєстровано на праві власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 327,1 кв.м. Відповідач вказує, що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 05.08.2022 внесено реєстраційний запис про припинення права власності позивача на вказаний вище об`єкт нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки. Таким чином, керуючись пунктом 266 статті 266 ПК України, контролюючий орган правомірно нарахував ОСОБА_1 суми податку на нерухоме майно за 2020 та 2021 роки, тобто за період коли позивач був власником вказаного майна. Просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.
20.03.2023 представником позивача подано відповідь на відзив відповідача. Представник позивача зазначив, що 08.04.2015 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 327,1 кв.м. знищено пожежею, тобто з цього дня у ОСОБА_1 фактично відсутнє вказане нерухоме майно, яке від міг би використовувати за призначенням для постійного проживання. Тобто, враховуючи положення пункту 22.1 статті 22, підпункту 14.1.129 пункту 14.1 статті 14, підпункту 261.2.1 пункту 261.2 статті 261 ПК України, немає фактично об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно.
31.03.2023 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив. Так відповідач ще раз наголосив на тому, що згідно із статтею 349 Цивільного кодексу України право власності припиняється з моменту внесення за заявою власникам змін до державного реєстру. Позивач таку заяву подав та відповідні зміни в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо припинення права власності внесено 05.08.2022, тобто в податкових періодах 2020-2021 ОСОБА_1 був власником та, відповідно, платником податку на нерухоме майно за об`єкт оподаткування: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 327,1 кв.м. Оскільки нарахування сум вказаного вище податку здійснюється на підставі відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, то контролюючий орган правомірно згідно з пунктом 266.7 статті 266 ПК України нарахував позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020-2021 роки. Просить в позові відмовити.
Обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: Івано-Франківська область, Косівський район, село Акрешори (а.с. 7-9).
Норми права, якими керувався суд, та мотиви їх застосування.
Щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, то вказане процесуальне питання вирішене судом в ухвалі суду від 13.02.2023. Враховуючи встановлені судом в цій справі обставини, з огляду на заперечення відповідача, викладені у відзиві, керуючись статтею 123 КАС України, суд не знайшов нових підстав для того, щоб відійти від свого попереднього висновку про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду.
Щодо позовних вимог по суті позову, то суд зазначає таке.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.
Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
За змістом підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються в залежності від майна, яке є об`єктом оподаткування.
Органи місцевого самоврядування до 1 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням об`єкта житлової нерухомості відомості стосовно пільг, наданих ними відповідно до цього підпункту.
Згідно з підпунктом 266.6.1. пункту 266 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до підпункту 266.6.1. пункту 266 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:
а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Пункт 266.8. статті 266 ПК України встановлює порядок обчислення сум податку в разі зміни власника об`єкта оподаткування податком. Так у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.
Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України за загальним правилом податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Суд вказує, що податковий період, порядок обчислення суми податку, порядок сплати податку, строки сплати податку врегульовані положеннями пунктів 266.6- 266.10 статті 266 ПК України, дотримання яких не є спірним в межах цієї справи.
Підпунктом 266.7.4. пункту 266.7 статті 266 ПК України встановлено механізм отримання контролюючим органом відомостей щодо об`єкта та бази оподаткування. Так, вказаною нормою передбачено, що органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі подання платником податку контролюючому органу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, відомості про яке відсутні у базі даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом відомостей від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно про перехід права власності на об`єкт оподаткування.
Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 476 затверджено Порядок подання органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та органами, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, відомостей, необхідних для розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так, пунктами 3, 4 вказаного вище Порядку, в редакції станом на час прийняття спірних податкових повідомлень-рішень в цій справі, передбачено, що Укрдержреєстр, територіальні органи і підрозділи ДМС подають до 15 квітня 2013 р., а у подальшому - щокварталу протягом 15 днів після закінчення податкового (звітного) кварталу органам державної податкової служби відомості станом на перше число відповідного кварталу. Укрдержреєстр подає ДПС інформацію про об`єкти житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, у тому числі нерезидентів (далі - нерухоме майно), із зазначенням прізвища, імені та по батькові фізичної особи, реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному органові державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), адреси і типу нерухомого майна, його реєстраційного номера, загальної та житлової площі нерухомого майна, виду спільної власності (у разі, коли таке майно належить на праві спільної власності), розміру частки у праві спільної власності (у разі, коли таке майно належить на праві спільної часткової власності), підстави виникнення права власності і дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Передача зазначеної інформації здійснюється на центральному рівні між Укрдержреєстром і ДПС в електронній формі телекомунікаційними каналами зв`язку.
Отже, аналіз вказаних норм податкового закону дає суду підстави для таких висновків: платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості; об`єктом оподаткування є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка; база оподаткування обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності; базовий податковий період відповідний календарний рік, в разі припинення права власності на об`єкт оподаткування - за фактичний період перебування у такого об`єкта у власності платника податків у поточному році; розмір податку за відповідний базовий податковий період визначається контролюючим органом у податкових повідомленнях-рішеннях згідно ставок та пільг встановлених відповідною сільською, селищною, міською радою, в межах приписів Податкового кодексу України.
В спірному випадку відповідач, як уповноважений контролюючий орган, у спірних податкових повідомленнях-рішеннях нарахував позивачу, як власнику об`єкта нерухомого майна: житлового будинку, загальною площею 327.1 кв.м., за адресою: Івано-Франківська область, Косівський район, село Акрешори, присілок Верх, за № 45, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з врахуванням бази оподаткування на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Згідно наданої суду інформаційної довідки з вказаних вище Реєстрів від 12.01.2023 № 320028770, ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , був власником вказаного вище об`єкта нерухомого майна з 14.06.2011 по 05.08.2022.
Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 30.09.2021, складеному комісією Яблунівської селищної ради, при обстеженні господарства ОСОБА_1 встановлено факт пожежі 08.04.2015 в селі Акрешори, присілок (урочище) Верх, внаслідок чого знищено повністю житловий будинок загальною площею 327 кв.м.
Згідно довідки Косівського районного відділу поліції національної поліції в Івано-Франківській області від 30.09.2021 за № 482/108/53/01-2021, виданої ОСОБА_1 , в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень за № 833 від 08.04.2015 зареєстровано повідомлення за фактом пожежі, яка відбулася 08.04.2015 в селі Акрешори Косівського району Івано-Франківської області в господарстві ОСОБА_1 . У зв`язку з відсутністю даних, які в вказували на кримінальне правопорушення, розгляд матеріалів припинено.
Отже, з огляду на викладені вище докази, суд вважає доведеним факт знесення житлового будинку в АДРЕСА_1 , загальною площею 327.1 кв.м., внаслідок пожежі, що мала місце 08.04.2015, з огляду на відсутність доказів протилежного.
В спірному випадку у відзиві відповідач вважає, що за змістом статті 266 ПК України контролюючим органом правомірно нарахований ОСОБА_1 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкт оподаткування: житловий будинок загальною площею 327,1 кв.м. за 2020 2021 звіті періоди, оскільки згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу у згадані періоди був власником вказаного об`єкту оподаткування, а право власності зареєстровано до 05.08.2022. Отже, посилаючись на положення статті 349 Цивільного кодексу України, контролюючий орган вважає, що до 05.08.2022 позивач був власником вказаного об`єкту оподаткування, а його право власності припинено лише з 05.08.2022.
Натомість позивач, вказуючи на те, що 08.04.2015 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 327,1 кв.м. знищено пожежею, тобто з цього дня у ОСОБА_1 фактично відсутнє вказане нерухоме майно, яке від міг би використовувати за призначенням для постійного проживання. Тобто, враховуючи положення пункту 22.1 статті 22, підпункту 14.1.129 пункту 14.1 статті 14, підпункту 261.2.1 пункту 261.2 статті 261 ПК України, немає фактично об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно.
Суд частково погоджується з викладеними вище доводами відповідача, та вказує, що дійсно згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до 05.08.2022 за позивачем був зареєстрований на право власності будинок житловий будинок в АДРЕСА_2 , загальною площею 327,1 кв.м. Припинення права на вказаний об`єкт відбулося з 05.08.2022 на підставі звернення ОСОБА_1 за результати проведеної інвентаризації, якою встановлено знесення будинку внаслідок пожежі. Отже, контролюючий орган формально мав правові підстави, з огляду на припис пункту 266.2 статті 266 ПК України нарахувати позивачу податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020-2021 роки, виходячи з об`єкту та бази оподаткування, визначених згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Суд також погоджується з відповідачем, що нарахування позивачу податку на нерухоме майно за вказаний об`єкт як уповноважений Державою органом в сфері оподаткування, переслідувало легітимну мету, спрямовану на участь власників нерухомого майна за рахунок сплати ним податку в добробуті відповідної громади та її можливості вирішувати питання життєдіяльності її членів, зокрема соціальні, у спосіб сплати певного грошового внеску, виходячи з виду та площі такого об`єкту.
Водночас, за змістом підпункту 14.1.129 пункту 14.1 статті 14, пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є зокрема, об`єкти житлової нерухомості, а саме будівлі віднесені законодавством до житлового фонду. В спірному випадку таким об`єктом був житловий будинок в АДРЕСА_2 , загальною площею 327,1 кв.м., який як встановлено судом, в спірні звітні податкові періоди: 2020-2021 роки фактично не існував як об`єкт нерухомості житлова будівля, оскільки був знесений за фактом пожежі, що мала місце 08.04.2015.
Суд зважив на те, що позивач тривалий проміжок часу з дня пожежі (08.04.2015) до моменту проведення інвентаризації об`єкта нерухомості за його зверненням в 2021 та припинення права на вказаний об`єкт в 2022 році (05.08.2022) не вчиняв дій з метою державної реєстрації припинення права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Доказів поважних перешкод у вчиненні ним таких дій позивачем суду не подано. Водночас позивач, хоча й із запізненням, не просто стверджує, що об`єкт оподаткування знищений, але в вчинив передбачені законом дії щодо підтвердження такого факту: провів інвентаризацію майна та звернувся щодо проведення державної реєстрації припинення права власності у зв`язку із його знищенням.
Суд також врахував, що за своєю правовою природою податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за змістом, визначеним в статті 266 Податкового кодексу України, та правовою природою речей, в тому числі нерухомих речей, визначеною статтею 179, 181 Цивільного кодексу України, по суті є платою власника за об`єкт нерухомості, який не тільки є де-юре, але який має існувати де-факто як річ матеріального світу. Водночас факт державної реєстрації речового права (набуття, припинення тощо) це лише факт визнання, тобто верифікації державою такого права, тоді як саме право виникає чи припиняється на підставі фактів, з якими закон пов`язує їх виникнення. Зокрема за змістом пункту 4 частини першої статті 346, статті 349 Цивільного кодексу України право власності припиняється в разі його знищення. В спірному випадку факт знищення житлового будинку селі Акрешори, присілок верх, 47, загальною площею 327,1 кв.м. внаслідок пожежі мав місце 08.04.2015. Тобто з фактом знищення вказаний житловий будинок перестав існувати як річ матеріального світу і з цього моменту позивач втратив реальну можливість ним володіти та користуватися, зокрема в ньому проживати чи використовувати його для інших не заборонених в цивільному обороті цілей. Отже, знищений об`єкт нерухомого майна, тобто такий який фактично не існує як річ матеріального світу, не може бути об`єктом оподаткування. В протилежному випадку, в разі нарахування особі податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкт, як вже не існує як така річ матеріального світу, можна виснувати, що відбуватиметься оподаткування не об`єкту нерухомості як речі, що існує та має певну вартість, а оподатковується фактично «повітря», що суперечитиме самій суті вказаного податку.
Отже, сам факт нарахування в такому випадку контролюючим органом податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за нерухоме майно щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є запис про зареєстроване наявне право власності, однак який в звітному податковому періоді вже не існує як річ, формально відповідає вимозі податкового закону щодо підстав нарахування таких податкових зобов`язань. Однак по суті в цьому випадку немає об`єкту оподаткування, передбаченого пунктом 266.2 статті 266 ПК України.
Отже, в такому випадку суд погоджується з доводами позивача щодо відсутності об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно.
Суд вважає, що нарахування податку на нерухоме майно в спірному випадку буде непропорційним втручанням Держави в право на «мирне володіння» майном в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки в цьому випадку позивач втратить певні грошові кошти через стягнення з нього нарахованих йому сум податку за майно, яке фактично не існує, лише через те, що за цей період він не заявив про припинення права на майно у зв`язку з його знищенням, що суперечитиме суті цього податку та меті з якою здійснюється його справляння.
Суд вважає, що в цьому випадку, з огляду на зволікання позивачем в ініціюванні процедури державної реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна та в зв`язку з понесеними державою в особі контролюючого органу через це витратами по адмініструванню податку на нерухоме майно за вказаний об`єкт за податкові періоди 2020-2021 років, Держава, за умови доведення таких витрат в установленому прядку, має право на їх відшкодування за рахунок позивача, що буде адекватним та ефективним способом вирішення цих відносин між сторонами.
Підсумовуючи, позов належить задовольнити повністю.
Щодо розподілу судових витрат у справі.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на задоволення позову, позивачу належить присудити за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1073,60 грн. судових витрат по сплаті судового збору.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Cтягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок судових витрат по сплаті судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ).

Відповідач: Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (, вулиця Незалежності, 20, місто Івано-Франківськ, 79018).

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.