Справа № 320/61596/24
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

31 січня 2025 року Київ № 320/61596/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Басай О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Головного управління справами Міністерства оборони України та Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Міністерства оборони України, Головного управління справами Міністерства оборони України та Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати під час звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, шляхом прийняття відповідного наказу;

- визнати протиправним рішення Центрального управління справами Міністерства оборони України про відмову у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 06.06.2024 про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно з мотивів, що наведені у листі Центрального управління справами Міністерства оборони України від 20.06.2024 № 220/70/2367;

- зобов`язати Головне управління справами Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у сумі 171 455,71 грн згідно з довідкою про вартість речового майна, що належить до видачі, від 30.05.2024 за № 110;

- визнати протиправною бездіяльність Державного підприємства обслуговування повітряного руху України щодо невиплати одноразової грошової допомоги під час звільнення ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомоги під час звільнення у розмірі 609 757,50 гривень.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження в адміністративній справі за цим адміністративним позовом, суд зазначає таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з частиною шостою статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При цьому позивачу під час звернення до суду необхідно довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом визначеного законом строку звернення до суду від дати порушення його прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 зазначив, що під час вирішення питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушення її прав, свобод та інтересів.

Відповідно до правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 27.04.2023 у справі № 300/4201/22 та від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22 положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці. Положення статті 233 Кодексу законів про працю України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції до змін внесених Законом України від 01 липня 2022 р. № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" (далі - Закон № 2352-ІХ)) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З 19.07.2022 редакція статті 233 Кодексу законів про працю України була змінена: працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Таким чином, починаючи з 19.07.2022, у Кодексі законів про працю України відсутня норма, що передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

Закон № 2352-ІХ містить норми прямої дії і поширює свою дію лише на ті правовідносини, які виникли та існують після набрання ним чинності, зокрема з 19.07.2022.

Відповідно до частини першої і другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції Закону № 2352-ІХ) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Суд зазначає, що після 19.07.2022 строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом з цим, суд звертає увагу, що відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України установлено карантин.

Постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 р. № 392, від 22 липня 2020 р. № 641 із наступними змінами дію карантину було продовжено до 19.12.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 р. № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" зі мінами з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на території України установлено карантин з 19.12.2020 до 30.06.2023.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

З аналізу матеріалів справи суд установив, що згідно з витягу з наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 24.05.2024 № 800 позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом "г" (через сімейні обставини або інші поважні причини). Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) від 20.06.2024 № 399/о позивача, підполковника, заступника начальника зміни (заступника оперативного чергового) відділу управління використання повітряного простору Украероцентру, відрядженого до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, звільненого з військової служби у запас за підпунктом "г" (через сімейні обставини або інші поважні причини) відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" наказом Міністра оборони України від 24.05.2024 № 800, з правом носіння військової форми одягу, звільнено з займаної посади 21.06.2024.

20.12.2024 позивач звернувся до суду з позовними вимогами щодо виплати Головним управління справами Міністерства оборони України грошової компенсації за неотримане речове майно у сумі 171 455,71 грн згідно з довідкою про вартість речового майна, що належить до видачі, від 30.05.2024 за № 110 та щодо виплати Державним підприємством обслуговування повітряного руху України одноразової грошової допомоги під час звільнення у розмірі 609 757,50 гривень.

Суд зазначає, що у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові під час звільнення, строк звернення до суду встановлюється у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому під час звільнення.

Отже, з дня отримання письмового повідомлення особою, остання вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідачів. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Суд зазначає, що строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Також згідно з вимогами частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

З урахуванням зазначеного суд уважає, що з позовними вимогами позивач звернувся до суду після спливу встановленого законодавством тримісячного строку звернення до суду.

З огляду на те, що позивач не обґрунтував власну пасивну поведінку щодо не реалізації права на звернення до суду з заявленими позовними вимогами у встановлений строк, позивач пропустив встановлений строк звернення до суду та не подав обґрунтованого клопотання про його поновлення, суд уважає, що позовну заяву необхідно залишити без руху.

Отже, позивачу в порядку усунення вказаного недоліку позовної заяви необхідно надати суду докази, які підтверджують звернення до суду з цією позовною заявою в межах строку, встановленого законодавством, або надати обґрунтоване клопотання про поновлення строку звернення до суду з цим позовом із доказами на підтвердження поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду.

Суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Також згідно з частиною третьою статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення та звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга статті 132 КАС України).

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 3 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 р. № 3674-VI (далі Закон № 3674-VI) судовий збір справляється, зокрема за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем встановлюється ставка судового збору 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання адміністративного позову немайнового характеру, поданого фізичною особою - 0,4 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб (згідно з Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", з 01.01.2024 встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у сумі 3 028 гривень).

Частиною третьою статті 4 Закону № 3674-VI передбачено, що за подання до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону № 3674-VI судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд установив, що у позовній заяві одночасно заявлено вимоги немайнового та майнового характеру, однак доказів сплати судового збору не надано. У позовній заяві заявлено клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору з підстав, передбачених пунктом 11 частини 2 статті 3 Закону № 3674-VI.

Надаючи оцінку клопотанню позивача про звільнення від сплати судового збору, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 11 частини 2 статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Водночас суд зазначає, що відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 р. № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Зокрема, передбачено продовольче, речове та інші види забезпечення військовослужбовців.

Суд зазначає, що метою речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців обмундируванням, натільною білизною, теплими і постільними речами, спорядженням, спеціальним одягом, знаками розрізнення, спортивним майном, наметами, іншими необхідними засобами для належного виконання службових завдань у мирний час та особливий період.

Разом з цим суд зазначає, що грошове забезпечення та речове забезпечення є різними за своєю природою, а тому речове забезпечення не можна ототожнювати з поняттям заробітною платою (грошовим забезпеченням).

Верховний Суд у постанові від 27.05.2021 у справі № 380/5093/20 щодо правової природи компенсації за неотримане речове майно зазначив, що таку необхідно розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.

З огляду на зазначене, суд установив, що у позовній заяві заявлено вимоги майнового характеру (нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у сумі 171 455,71 грн) та дві вимоги немайнового характеру (визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати під час звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, шляхом прийняття відповідного наказу та визнати протиправним рішення Центрального управління справами Міністерства оборони України про відмову у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 06.06.2024 про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно) на суму 3 309,57 грн: 1 371,65 грн ((171 455,71 грн х 1%) х 0,8) - за вимогу майнового характеру та 1 937,92 грн (((3 028,00 грн х 0,4) х 2) х 0,8)) - за дві вимоги немайнового характеру.

Щодо сплати судового збору за позовні вимоги про виплату одноразової грошової допомоги під час звільнення, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до частин другої-третьої статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

З огляду на зазначене, з позовними вимогами про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати одноразової грошової допомоги під час звільнення та зобов`язання виплатити такої допомоги позивач не звільняється від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI.

Аналогічні висновки сформовані у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 200/13192/18-а, де зазначено, що пільгу щодо сплати судового збору мають позивачі виключно у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Поняття заробітної плати та одноразової грошової допомоги не є тотожними, позаяк заробітна плата носить характер періодичних платежів та виплачується на підставі укладеного між сторонами трудового договору за виконану працівником роботу, а одноразова грошова допомога має характер одноразового платежу. Тому, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI не поширюється на вимоги позивачів про виплату грошової допомоги у зв`язку із звільненням.

Також в ухвалі від 18.01.2021 у справі № 560/3993/20 Верховний Суд звернув увагу на те, що одноразова грошова допомога під час звільнення, виходячи зі змісту статті 2 Закону України "Про оплату праці", не входить до структури заробітної плати .

Ураховуючи висновки Верховного Суду, суд вважає, що позивачу необхідно сплатити судовий збір за позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу під час звільнення.

Таким чином, сума судового збору за вищезазначені позовні вимоги становить 5 847,02 грн: 968,96 грн ((3 028,00 грн х 0,4) х 0,8)) за вимогу немайнового характеру (визнати протиправною бездіяльність Державного підприємства обслуговування повітряного руху України щодо невиплати одноразової грошової допомоги під час звільнення) та 4 878,06 грн ((609 757,50 грн х 1%) х 0,8) - за вимогу майнового характеру (зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомоги під час звільнення у розмірі 609 757,50 гривень).

Отже, зазначений недолік позовної заяви позивач має усунути шляхом подання до суду документа про сплату судового збору на загальну суму 9 156,59 грн.

Суд звертає увагу позивача на те, що інформація щодо реквізитів сплати судового збору за подання позовних заяв до Київського окружного адміністративного суду є загальнодоступною, оприлюднена на офіційному веб-порталі "Судова влада України" за інтернет-адресою http://adm.ko.court.gov.ua/sud1070/gromadyanam/tax/, а також розміщена на інформаційних стендах Київського окружного адміністративного суду.

Згідно з частинами першої та другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Зазначені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального законодавства, у зв`язку з чим суд, враховуючи положення статті 169 КАС України, вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху та встановити строк для усунення недоліків позовної заяви.

При цьому необхідно зазначити, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням у доступі до правосуддя. Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, сформульовану, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 р. у справі "Пелевін проти України" (п. 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (п. 31) зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Головного управління справами Міністерства оборони України та Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з дати її підписання суддею та не оскаржується. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Басай О.В.