Справа № 380/11176/24
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2025 рокусправа № 380/11176/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Підставою позову є протиправність, на думку позивача, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 24.04.2024 №22 щодо відмови у проведенні перерахунку підвищення до пенсії позивачу за пунктом «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 25% від мінімальної пенсії за віком як члену сім`ї репресованої особи.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про встановлення підвищення призначеної пенсії на 25% мінімальної пенсії як члену сім`ї реабілітованої особи відповідно до пункту «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Втім, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 24.04.2024 №22 їй відмовлено у перерахунку пенсії. Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулась до суду із цим позовом.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає наступне.

Ухвалою судді від 27.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач -1 правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідач-2 подав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив. Вказує, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 24.04.2024 №62 відмовлено ОСОБА_1 у зміні надбавки згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки до заяви для перерахунку пенсії позивачка надала свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане 03.09.1957 р., в якому зазначено по батькові ОСОБА_2 (не вірно зазначено по батькові). Згідно паспорту серії НОМЕР_2 виданого Самбірським МВ УМВС України у Львівській області 03.10.1997 року позивачка - ОСОБА_3 (рос. мовою).

Ухвалою суду від 07.08.2024 у задоволенні клопотання представника відповідача-2 про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та розгляд в режимі відеоконференції справи відмовлено.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області.

17.04.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про встановлення підвищення до пенсії, передбаченого пунктом «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 25% від мінімальної пенсії за віком як члену сім`ї репресованої особи.

За принципом екстериторіальності вказану заяву розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та прийняло рішення від 24.04.2024 №22 про відмову у проведенні перерахунку пенсії.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулась до суду із цим позовом.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Зміст нормативно-правових положень щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності через надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17.04.1991 №962-XII (далі - Закон №962-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з метою ліквідувати наслідки беззаконня, допущені з політичних мотивів до громадян Української РСР, поновити їх права, встановити компенсації за незаконні репресії та пільги реабілітованим.

Статтею 1 Закону №962-XII встановлено, що реабілітованими особами слід вважати осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Відповідно до статті 3 Закону №962-XII реабілітації підлягають всі громадяни, заслані і вислані з постійного місця проживання та позбавлені майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.

Наведене свідчить, що законодавець до реабілітованих осіб відносить як громадян, які необґрунтовано зазнали політичних репресій, так і примусово переселених осіб.

Статтею 1-1 Закону №962-XII визначенні наступні терміни, зокрема: вислання - примусове виселення особи з місця її проживання з встановленням заборони на проживання у визначеній місцевості або примусове виселення чи переселення особи з місця її проживання в іншу місцевість або за межі СРСР; депортація - примусове виселення народів, етнічних, етноконфесійних, соціальних або інших груп населення з місць їхнього постійного проживання з політичних, класових, соціальних, релігійних, національних мотивів; заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення; репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом; члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю були пов`язані спільним побутом.

Відповідно до статті 1-3 Закону №962-XII потерпілими від репресій є діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року N 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена.

Положення цієї норми чітко визначають, що потерпілими від репресій є діти репресованої особи, у тому числі: діти, які були переселені разом із батьками; діти, які народилися під час перебування репресованої особи на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю.

Таким чином, до членів сімей, яких було примусово переселено, належать й діти, які народилися на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю.

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд у постанові 13.05.2024 у справі №500/5507/23.

На підтвердження статусу члена сім`ї, якого було примусово виселено, позивач долучає: свідоцтво про народження, згідно з яким ОСОБА_1 (мовою оригіналу) народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Подольськ Томської області РСФСР; довідку Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 22.05.2001 №4/4-566, згідно з якою ОСОБА_4 25.06.1950 із села Торновичі Старосамбірського району Львівської області виселено на спецпоселення в Томську області по політичних мотивах; довідку Управління внутрішніх справ Івано-Франківської області від 22.01.1992 №3/3-25582, згідно з якою ОСОБА_5 09.05.1950 був виселений на спецпоселення з конфіскацією майна із села Дуба Рожнятівського району Станіславської області в Бачарський край Томської області; свідоцтво про одруження ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Із листа Львівської обласної ради від 12.03.2024 №Вих-ІЗ-31 вбачається, що Львівською обласною радою позивачу видано посвідчення реабілітованого та потерпілого від політичних репресій від 19.03.2012 №25/11-П відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» на підставі довідки про реабілітацію батьків від 22.01.1992 №3/3-25582 Управління внутрішніх справ у Івано-Франківській області.

Копію посвідчення реабілітованого та потерпілого від політичних репресій №25 /11-П від 19.03.2012 позивачем долучено до матеріалів справи.

Відтак, суд доходить висновку, що долучені докази у сукупності підтверджують статус позивача як члена сім`ї, якого було примусово виселено.

Згідно п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про встановлення підвищення до пенсії, передбаченого пунктом «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 25% від мінімальної пенсії за віком як члену сім`ї репресованої особи.

За принципом екстериторіальності вказану заяву розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та прийняло рішення від 24.04.2024 №22 про відмову у проведенні перерахунку пенсії.

У вказаному рішенні відповідач-2 зазначив наступне: «До заяви для перерахунку пенсії надано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане 03.09.1957, в якому зазначено ОСОБА_7 із виправленням на ОСОБА_2 , а згідно паспортних даних (паспорт НОМЕР_2 , виданий 03.10.1997 Самбірським МВ УМВС України у Львівській області) по батькові ОСОБА_8 ), що не підтверджує належність наданого документа. Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до заяви від 17.04.2024».

Втім, суд зазначає, що вказана описка щодо неправильного відмінку по батькові позивача не спростовує вищенаведеного висновку суду щодо належності позивачу статусу члена сім`ї, якого було примусового виселено, підтвердженого сукупністю поданих позивачем документів.

Відтак, відмова відповідача-2 у перерахунку пенсії позивача, оформлена рішенням від 24.04.2024 №22 є протиправною, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню.

Притім, суд також звертає увагу, що в спірному рішенні відповідач-2 покликається на положення постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», яким передбачено, що громадяни, які необґрунтовано зазначали політичних репресій і згодом були реабілітовані, проводиться підвищення пенсій в розмірі 54,40 грн, а членам їх сімей, яких було примусово переселено - 43,52 грн.

Водночас, як вже зазначалось судом, згідно п. «г» ст.77 Закону №1788-ХІІ призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до статті 28 Закону №1058-IV розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом. Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно з якою, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз.1 ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

При визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, а не пп.2 п 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом в постановах від 10.10.2018 у справі №446/1549/16-а, від 27.11.2018 у справі №446/1515/16-а та від 06.02.2019 у справі №446/1848/16-а.

Отже, підвищення пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, має бути здійснено у розмірі, передбаченому Законом №1788-ХІІ, а не Постановою №654, як вказує відповідач-2 у спірному рішенні та відзиві на позовну заяву.

Відтак, встановивши належність позивача до членів сім`ї, яких було примусового виселено, суд доходить висновку про наявність права у позивача на отримання підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Стосовно строку з якого позивачу слід здійснити перерахунок пенсії, суд враховує положення ч.4 ст.45 Закону №1058-IV, згідно з якими перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених ч.1 ст.35, ч.2 ст.38, ч.3 ст.42 і ч.5 ст.48 цього Закону, провадиться у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

За таких обставин, оскільки за перерахунком пенсії позивачка звернулась з заявою 17.04.2024, то перерахунок пенсії їй слід здійснити з 01.05.2024, тобто з першого числа наступного після звернення із заявою про перерахунок місяця, а не з 17.04.2024, як просить позивач у позовних вимогах.

Також суд вважає, що позивач помилково заявляє вимогу зобов`язального характеру до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, рішенням якого позивачу відмовлено в перерахунку пенсії.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо перерахунку пенсії та встановленні відповідного підвищення має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про перерахунок позивачу пенсії, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд у постанові від 09.07.2024 у справі №240/16372/23.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у спосіб: зобов`язати відповідача-2 встановити позивачу з 01.05.2024 підвищення пенсії у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком згідно з п. «г» ст. 77 Закону №1788-ХІІ.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до правил ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов містив декілька вимог немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Отже, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 на користь позивача підлягає сума у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 293, КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 24.04.2024 №22.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області встановити ОСОБА_1 з 01.05.2024 підвищення пенсії у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком згідно з п. «г» ст. 77 Закону «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач-1 - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ).

Відповідач-2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29013, м. Хмельницький, вул. Гната Чекірди, 10; ).

СуддяСидор Наталія Теодозіївна