Справа № 216/7476/24
Суддя: ЧИРСЬКИЙ Г. М.
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 216/7476/24
провадження №2-а/216/15/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

23 січня 2025 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Чирського Г.М.,

за участі секретаря судового засідання Радочин Д.С., представника позивача адвоката Стріченка Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №6 дистанційно, в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 890 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив скасувати Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №890 від 08.10.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 17000,00 грн., посилаючись на те, що позивач не погоджується із зазначеною постановою та вказує, що він має бронювання, яке підтверджується витягом з єдиного державного веб-порталу електронних послуг «Дія». Також, 23.09.2024 року було надано довідку про підтвердження місця роботи. Інформацію про зміну у трудових відносинах позивач направляв до Пенсійного фонду України. Крім цього, роботодавець позивача надіслав повідомлення про зміну облікових даних відповідачу 18.09.2024. Позивач вказує, що відповідно до примітки до ст.210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Позивач вважає, що відповідачем не було вжито всіх заходів до повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин, що мали значення для правильного вирішення справи належним чином, зокрема, не надано доказів щодо невиконання обов`язку позивачем. З огляду на вказане, вважає, що обов`язок з приводу оновлених даних, який визначений в Законі України «Про військовий обов`язок та військову службу» позивач не порушив.

Ухвалою суду від 25.10.2024 відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

27.11.2024 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» має статус військовозобов`язаного та перебуває на військовому обліку офіцерів запасу в ІНФОРМАЦІЯ_2 . Військовозобов`язаний 23.09.2024 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення військово-облікових даних, а саме: повідомити начальника групи обліку офіцерів запасу майора ОСОБА_2 про працевлаштування до ПрАТ «Київстар» на посаду фахівця з технічної підтримки (Наказ про прийом на роботу від 09.09.2024 року № 2669-ос). Але, в діях громадянина ОСОБА_1 було встановлено факт порушення частини 11 статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно якого: призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи. Під час синхронізації (запиту) Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів АІТС «Оберіг» з іншими державними електронними реєстрами, інформації щодо нового працевлаштування військовозобов`язаного ОСОБА_1 була відсутня. Всупереч зазначеним нормам, військовозобов`язаний ОСОБА_1 , прибув до територіального центру комплектування та соціальної підтримки по повістці для повідомлення зміни облікових даних, але повинен був це зробити в період з 09.09.2024 року по 15.09.2024 року. За результатами було складено протокол № 890 від 23.09.2024 року про адміністративне правопорушення за ч.3 статті 210 КУпАП. Представник відповідача звертає увагу суду, що Позивачем було надано докази з великою затримкою, що суперечить чинному законодавству, які б спростовували відсутність складу адміністративного правопорушення. Враховуючи наведене, ІНФОРМАЦІЯ_3 вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та безпідставними, а позовну заяву такою, яка задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 08.10.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 винесено постанову № 890 по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що 23.09.2024 року о 09-20 год. начальником групи офіцерів запасу майором ОСОБА_4 встановлено факт, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 допустив порушення правил обліку, встановленими пп. 8 та 10 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 року та абзацу 8 частини 3, абзацу 5 частини 10 ст. 1 та частину 11 ст. 38 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: громадянин ОСОБА_1 10.09.2024 року працевлаштувався в ПАТ «Київстар» на посаду фахівець з технічної підтримки, про що в семиденний термін не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_3 , де він перебуває на обліку. Таким чином своїми діями громадянин ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Копію вказаної постанови ОСОБА_1 отримав 17.10.2024 року, на підтвердження чого в постанові міститься особистий підпис позивача.

Згідно довідки № 477 від 20.09.2024 року виданої ПрАТ «Київстар», ОСОБА_1 з 10.09.2024 року (наказ про прийом на роботу від 09.09.2024 року № 2669-ос) працює в ПрАТ «Київстар» на посаді фахівець з технічної підтримки. ОСОБА_1 має статус військовозобов`язаного та перебуває на військовому обліку офіцерів запасу в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Роботодавцем позивача 18.09.2024 року було надіслано начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлення про зміну облікових даних у зв`язку із працевлаштуванням в ПрАТ «Київстар» з 10.09.2024 року.

Згідно витягу з єдиного державного веб-порталу електронних послуг порталу «Дія» про бронювання військовозобов`язаного, ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком до 23.01.2025.

Законодавчо відносини між сторонами регулюються нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 р. № 1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до пп. 1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Додаток 2) до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України віл 30.12.2022 року № 1487, - призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку: за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад; за місцем роботи (навчання) - в центральних і місцевих органах виконавчої влади, в інших державних органах, в органах місцевого самоврядування, в органах військового управління (органах управління), військових частинах (підрозділах) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органах спеціального призначення, на підприємствах, в установах, організаціях, закладах освіти, закладах охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності.

Відповідно до частини 11 статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Вказаний обов`язок визначено також пунктом 23 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 (далі - Порядку №1487). Призовники, військовозобов`язані та резервісти, які не актуалізували інформацію про себе в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, особисто у семиденний строк з дня внесення змін до персональних даних прибувають із паспортом громадянина України та військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу, який організовує та веде військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці, для взяття їх на військовий облік, зняття з військового обліку або внесення змін до їх облікових даних.

Згідно зі ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункту 19 Порядку №1487 громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку передбачена ст. 210 КУпАП, якою визначено, що:

(ч. 1 статті) порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

(ч. 2 статті) повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

(ч. 3 статті) вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, постанова по справі про адміністративне правопорушення №890 від 08.10.2024р. стосовно ОСОБА_1 містить суттєві протиріччя порівняно із протоколом, у зв`язку з чим на його підставі неможливе винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, з дотриманням норм КУпАП.

У відзиві на позов представником відповідача зазначено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 прибув до територіального центру комплектування та соціальної підтримки по повістці для повідомлення зміни облікових даних, але з великою затримкою. За результатами було складено Протокол № 890 від 23.09.2024 року про адміністративне правопорушення за ч.3 статті 210 КУпАП.

З оскаржувальної постанови №890 від 08.10.2024 року вбачається про скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладенням на позивача штрафу в розмірі 17000 грн. При цьому, в мотивувальній частині йде посилання про наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП.

Стаття 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, є бланкетною та має формальний склад.

Частина 3 статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Диспозиція статті, як бланкетної норми не встановлює певних правил поведінки, а передбачає існування інших норм, розміщених навіть в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки. В даному випадку об`єктивна сторона цієї статті виражається у порушенні законодавства України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Проте, зважаючи на бланкетність диспозиції частини 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в оскаржуваній постанові чітко не зазначено яку конкретно законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію було порушено та в чому конкретно таке порушення проявилося.

При цьому, протокол та постанова мають суттєві протиріччя в частині зазначення в них трьох різних складів адміністративних правопорушень, передбачених нормами ст. ст. 210 та 210-1 КУпАП.

А, виходячи з викладеної суті правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 , останній підлягає адміністративній відповідальності саме за ч.3 ст. 210 КУпАП, а не за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, яка зазначена в резолютивній частині оскаржувальної постанови.

Відповідачем зазначені обставини не спростовані.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог п.3 ч.3ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно із п.1 ч.1ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч. 3 ст. 286 КУпАП за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На переконання суду, встановлені в ході розгляду справи обставини, у своїй сукупності свідчать про необґрунтованість та незаконність оскаржуваної постанови.

Таким чином, дослідивши подані позивачем докази в сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вина позивача ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, не була доведена «поза розумним сумнівом», а тому постанова про притягнення позивача до відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП є безпідставною.

Оскільки оскаржувана постанова суду підлягає безумовному скасуванню, суд не входить до дослідження інших доводів позивача.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 19, 20, 72, 77, 90, 139, 241-245, 250 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №890 від 08.10.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 17000,00 грн. - скасувати, а провадження у справі - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 28 січня 2025 року.

Суддя Г.М.Чирський