Справа № 240/502/25
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

03 лютого 2025 року м. Житомир справа № 240/502/25

категорія 106030200

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Лавренчук О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 04.01.2025 (відмітка на поштовому конверті) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в не нарахуванні та не виплаті, мені, ОСОБА_1 , додаткової винагороди, встановленої п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за прийняття мною безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період 01.01.2023 по 15.02.2023, з 27.02.2023 по 11.07.2023, з 18.07.2023 по 22.07.2023, з 05.09.2023 по 07.09.2023, з 23.09.2023 по 01.11.2023, з 07.11.2023 по 10.11.2023, з 11.11.2023 по 31.12.2023 в розмірі 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях та заходах забезпечення;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату мені, ОСОБА_1 , додаткової винагороди, встановленої п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за прийняття мною безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період 01.01.2023 по 15.02.2023, з 27.02.2023 по 11.07.2023, з 18.07.2023 по 22.07.2023, з 05.09.2023 по 07.09.2023, з 23.09.2023 по 01.11.2023, з 07.11.2023 по 10.11.2023, з 11.11.2023 по 31.12.2023 в розмірі 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях та заходах забезпечення, з врахуванням раніше проведених виплат за вказані періоди часу;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України від 19.10.2020 №2050-111 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» з 01.01.2023 по день фактичної виплати.

Суддя своєю ухвалою від 13.01.2025 постановила залишити позовну заяву без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

До суду 29.01.2025 надійшла заява позивача про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду вказує, що 29.11.2024звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 за отриманням довідки про нараховане мені грошове забезпечення та інші одноразові виплати, які отримував під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , в тому числі додаткової винагороди згідно з Постановою КМУ від 28.02.2022 №168, а 29.11.22024 від командира військової частини отримав довідку №100 про нараховане грошове забезпечення та інші одноразові виплати у 2023 році Порівнявши інформацію з отриманої довідки про розмір мого грошового забезпечення від 29.11.2024 №100 з довідкою з військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2024 №1027 про мою безпосередню участь у бойових діях, а саме за 2023 рік, я пересвідчився в тому, що військова частина НОМЕР_1 за 2023 рік не нарахувала та не виплатила мені в повному розмірі додаткову грошову винагороду в розмірі 100000 грн. Позивач у заяві просить суд врахувати, що 10.03.2024 його було переведено з військової частини НОМЕР_1 до іншого місця служби та довідки про суми, які нараховувались та виплачувались під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , він отримав від відповідача 29.11.2024, тому із заявою про вирішення трудового спору у справі про виплату всіх сум, що належать мені при звільненні, маю право звернутися до суду тримісячний строк з дня одержання такого повідомлення, що відповідає вимогам частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України. Просить поновити пропущений строк звернення до суду.

Суд, розглянувши клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 1 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022 року).

Відповідно до п. 1 глави ХІХ Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Поряд з цим, постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, обчислення тримісячного строку для звернення до суду починається наступного дня після припинення дії карантину, а саме з 01 липня 2023 і завершується 02 жовтня 2023 року ( з урахуванням ч. 6 ст. 120 КАС України).

З доданих до позовної заяви копій документів вбачається, що позивач не погоджуючись із порядком виплати йому грошового забезпечення за періоди з 01.01.2023 по 15.02.2023, з 27.02.2023 по 11.07.2023, з 18.07.2023 по 22.07.2023, з 05.09.2023 по 07.09.2023, з 23.09.2023 по 01.11.2023, з 07.11.2023 по 10.11.2023, з 11.11.2023 по 31.12.2023, а позов до суду подано 04.01.2025, тобто з пропуском строку звернення до суду, визначеного КЗпП України.

Разом з цим, порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретного органу, особи (або осіб) щодо неї.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Під "поважними причинами" слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Загалом правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Зрештою право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Суд вважає, що звернення позивача до відповідача з метою врегулювання спірних питань не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Окрім того, суд зауважує, що позивач отримує щомісяця грошове забезпечення, а у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 позивачу не нараховувалося та не виплачувалася додаткова винагорода, як зазначено в позовній заяві, то починаючи з лютого 2023 по січень 2024 року позивач був обізнаний про невиплату відповідних спірних сум грошового забезпечення.

Таким чином, обставини, якими позивач обґрунтовує поважність пропуску строку звернення до суду, суд уважає неповажними. Належних доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, суду не надано.

Ураховуючи викладене, суд уважає, що позивач без поважних причин пропустив строк звернення до суду з вказаними позовними вимогами, відтак клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду є необґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до норм п. 9 ч. 4. ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.В. Лавренчук