Справа № 500/6696/24
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6696/24

31 січня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі, відповідач - 2), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області №76 від 28.06.2024 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України м. Києві призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 21.06.2024 року пенсію у зв`язку з втратою годувальника - ОСОБА_2 , відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкова державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що нормами ст. 26 та 38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що підставою для відношення члена сім`ї до категорії непрацездатної особи є факт досягнення такою особою пенсійного віку, а не наявність у неї страхового стажу. Таке поняття, як страховий стаж є обов`язковою умовою стосовно годувальника, який помер, що закріплено у ст.36 Закону України №1058-IV. Позивач вважає, що відповідно до положень ч.3 ст.30 Закону України №1058-IV, ОСОБА_1 вважається непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника, її чоловіка ОСОБА_2 , відтак має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Отже, на думку позивача, відмова ГУ ПФУ у Тернопільській області у призначенні пенсії є неправомірною та такою, що суперечить вимогам законів, а дії відповідача порушують конституційне право позивача на пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 18.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачам встановлено 5-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк від відповідачів відзивів на позовну заяву до суду не надходило.

Ухвалою суду від 14.01.2025 постановлено витребувати у Головного управління Пенсійного фонду в м.Києві документи, які подавались ОСОБА_1 при зверненні із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, в тому числі документи для розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 .

На виконання вказаної ухвали суду представником Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві подано до суду копії електронної відмовної пенсійної справи щодо призначення пенсії за віком та в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 30.05.2022 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

21.06.2024 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №76 від 28.06.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Зокрема, відповідач - 2 вказує, що право на призначення пенсії по втраті годувальника на дружину відсутнє, оскільки для визначення права на призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині за померлого годувальника, необхідній страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 31 рік. Також, вказує, що заявницею до заяви не подано документи для розрахунку її страхового стажу.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України №1058-IV.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у ч.2 ст.32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21.11.2013 року по 21.02.2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно ч.3 ст.36 Закону України №1058-IV, до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Згідно до ч.1 ст.38 Закону України №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із ч.2 ст.36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону - довічно.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що необхідною умовою для призначення особі пенсії у зв`язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії є встановлення факту непрацездатності такої особи.

Суд зауважує, що статтею 36 Закону України №1058-IV визначено поняття непрацездатної особи. Так, непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до ст. 26 Закону України №1058-IV пенсійний вік становить 60 років.

Матеріалами справи підтверджено, що на момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, а отже набула статусу непрацездатності, а відтак, на думку суду, мала право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Разом з тим, вирішуючи спір по суті, суд не приймає до уваги покликання представника Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві стосовно неподання позивачем документів для розрахунку її страхового стажу, адже у розумінні ст.26 та 38 Закону України №1058-IV, підставою для відношення члена сім`ї до категорії непрацездатної особи є факт досягнення такою особою пенсійного віку, а не наявність у неї страхового стажу. Таке поняття, як страховий стаж є обов`язковою умовою стосовно годувальника, який помер, що закріплено у ст.36 Закону України №1058-IV.

Також, на думку суду, у контексті положень ч.3 ст.36 Закону України №1058-IV, позивач вважається непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника її чоловіка ОСОБА_2 , відтак має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Крім цього, суд зазначає, що з розписки-повідомлення до заяви від 21.06.2024 слідує, що ОСОБА_1 при зверненні до територіального управління Пенсійного фонду України подавалася трудова книжка/документи про стаж.

З огляду на встановлені обставини, суд доходить висновку протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №76 від 28.06.2024 про відмову позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Вирішуючи даний спір по суті, суд звертає увагу на тому, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відтак, у сукупності наведених вище обставин, на переконання суду, у спірному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивача від 21.06.2024 про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Сплачений судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №76 від 28.06.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.06.2024 про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 31 січня 2025 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 ),

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження:вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.