Справа № 440/2356/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 р. Справа № 440/2356/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, повний текст складено 12.09.24 у справі №440/2356/24

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - ФОП ОСОБА_2 , позивачка) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі по тексту - ГУ ДПС у Полтавській області, відповідач), в якій просила суд скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 14.02.2024 №, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 105 518,00 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 року позов ФОП ОСОБА_2 у справі №440/2356/24 залишено без задоволення.

ФОП ОСОБА_2 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила суд апеляційної інстанції прийняти рішення, яким скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 у справі №440/2356/24 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.02.2024, прийнявши рішення яким в повному обсязі задовольнити позовну заяву ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Полтавській області та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14.02.2024. Окрім того, ФОП ОСОБА_2 просила суд апеляційної інстанції стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір у розмірі 1816,50 грн.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що оскаржуване рішення суду є таким, що прийняте з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції було грубо проігноровано те, що згідно ст.11 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" - електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу. Зазначає, що відповідно до вказаної статті - необхідний факт підтвердження отримання електронного документу платником податків. Окрім того, вказує, що судом проігноровано і норми Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), а саме ст.42 ПК України, якою визначено порядок листування через електронний кабінет платника податків та функціонування електронного кабінету платника податків. Також вказує, що судом першої інстанції проігноровано те, що факт підтвердження отримання платником податків електронного документу відображається у відповідній квитанції про отримання документу, а не направлення, як вважає відповідач. Крім того, зазначає, що судом було проігноровано той факт, що після направлення повідомлення про анулювання ліцензії ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Полтавській області не надходила квитанція про доставку електронного документа протягом двох робочих днів, після чого податковий орган мав направити позивачу розпорядження про анулювання ліцензії в паперовій формі. Вказує, що квитанцію №2 від 06.12.2023р. з зазначенням статусу "Одержано" щодо підтвердженням факту отримання ФОП ОСОБА_1 розпорядження про анулювання ліцензії ГУ ДПС у Полтавській області не було надано. Окрім того, зазначає, що з урахуванням норм Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР у позивача відсутній обов`язок для додаткової реєстрації місця торгівлі, зазначеного у наявній ліцензії, ще і як місце зберігання тютюнових виробів. Відтак, вважає, що застосована відповідачем штрафна санкція у розмірі 17 000,00 грн. є протиправною та підлягає скасуванню. Вважає, що позиція суду першої інстанції в оскаржуваному рішенню ґрунтується виключно на позиції ГУ ДПС у Полтавській області та всупереч нормам ПК України, офіційним роз`ясненням ДПС України, Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 19.12.1995 №481/95-ВР та Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

Відповідач скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України, в якому, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято відповідно до норм матеріального права, є законним та обґрунтованим, просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 року у справі №440/2356/24 без змін. Окрім того, відповідач просив судові витрати покласти на позивача.

Позивачка подала відповідь на відзив на апеляційну скаргу (за підписом його представника), в якому, висловлюючи незгоду із доводами відповідача, просив відмовити у задоволенні вимог ГУ ДПС у Полтавській області, які зазначені останнім у відзиві.

На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована у статусі фізичної особи-підприємця 06.03.2023, номер державної реєстрації в ЄДР №000003247, основним видом діяльності ФОП за КВЕД є 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Позивачка отримала ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами №2300524, зареєстровану 15.03.2023, з терміном дії з 20.03.2023 до 20.03.2024, адреса місця торгівлі: АДРЕСА_1 , магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

08.01.2024 посадовими особами ГУ ДПС відповідно до п.п.20.1.4 ст.20, п.75.1 ст.75, п.п.80.2.5, п.п.80.2.6 ст.80, п.80.8 ст.80, п.82.3 ст.82 ПК України, ст.16 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", на підставі наказу ГУ ДПС у Полтавській області від 05.01.2024 №9-П та направлень від 05.01.2024 №6, №8 з метою контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, пального, наявності ліцензій, дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками у період з 08.01.2024 проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 тривалістю 10 діб за місцем фактичного провадження діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", результати якої оформлені актом від 15.01.2024 №430/16-31-09-01/ НОМЕР_1 .

Відповідно до вказаного акту, фактичною перевіркою встановлено порушення Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" 19 грудня 1995 року №481/95-ВР, а саме - факт торгівлі тютюновими виробами без марок акцизного податку та їх зберігання для подальшої реалізації.

Заперечень на акт фактичної перевірки №11339/16-31-09-01/ НОМЕР_1 від 14.11.2023 до ГУ ДПС у Полтавській області не надходило.

На підставі викладеного та відповідно до розпорядження ГУ ДПС у Полтавській області від 06.12.2023 за №197-рл позивачці анульовано ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами №2300524 від 15.03.2023 згідно з абз.6 ч.54 ст.15 Закону №481/95-ВР через "встановлення факту торгівлі суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без марок акцизного податку".

Відповідно до прийнятого ГУ ДПС у Полтавській області розпорядження №197-рл від 06.12.2023, час зміни стану ліцензії та направлення її платнику 06.12.20203 час 10:05:23 згідно з програмним забезпеченням платник отримує розпорядження в електронному кабінеті, в той самий час коли воно направлене податковим органом, а саме - це час 10:05:23 дата 06.12.2023 (Додаток № 1 до акту перевірки від 15.01.2024 № 430/16-31-09-01/ НОМЕР_1 із скріншотом з програмного забезпечення, на якому відображено час), про що ФОП ОСОБА_1 повідомлено засобами телекомунікаційного зв`язку, тобто автоматично надіслано засобами програмного забезпечення "Ліцензії на алкоголь, спирт, тютюн, пальне" в електронний кабінет платника.

ФОП ОСОБА_1 продовжує здійснювати господарську діяльність з реалізації тютюнової продукції за адресою: АДРЕСА_1 , магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 " впродовж періоду з 06.12.2023 час 10:05:09 по 08.01.2024 час 15:08:00, що підтверджується витягами з баз даних ІС "Система обліку даних реєстраторів розрахункових операцій" розділу "Данні чеків - Товари", згідно з якими здійснювалася реалізація підакцизної групи товарів, а саме - тютюнових виробів через електронний контрольно-касовий апарат ФН: .

Таким чином, за період з 06.12.2023 час 10:05:09 по 08.01.2024 час 15:08:00 ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 " реалізовано тютюнової продукції на загальну суму 44 259,00 грн.

У ході проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 " встановлено факт зберігання тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру.

Під час проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 не допустила перевіряючих до торгівельного та складського приміщення, що унеможливило здійснити оцінку вартості тютюнових виробів, що перебувають на зберіганні у ФОП ОСОБА_1 на момент проведення фактичної перевірки.

За даним фактом здійснено виклик ГУНП в Полтавській області на спеціальну лінію 102 (заявка 110182210 від 08.01.2024, ЄО:519), працівниками ГУНП в Полтавській області складено адміністративний протокол серія ВАД 021023 від 08.01.2024 за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

На підставі висновків акту перевірки від 15.01.2024 №430/16-31-09-01/ НОМЕР_1 ГУДПС винесено податкове повідомлення-рішення від 14.02.2024 № форми "С", яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 105 518,00 грн.

ФОП ОСОБА_1 , вважаючи вищевказане податкове повідомлення-рішення протиправним, звернулася до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги позивача, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України визначає Закон України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" (далі по тексту - Закон №481/95-ВР, чинний на час спірних відносин у даній справі).

Згідно зі ст.1 Закону №481/95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Статтею 15 Закону №481/95-BP визначено, що ліцензії на всі види діяльності, передбачені цією статтею, видаються за умови обов`язкової реєстрації об`єкта оподаткування відповідно до вимог пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на один рік.

Ліцензія видається за поданою нарочно, поштою або в електронному вигляді заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію (крім ліцензії на оптову торгівлю пальним за наявності місць оптової торгівлі пальним, роздрібну торгівлю пальним, зберігання пального з метою подальшої його реалізації іншим споживачам).

Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного розпорядження на підставі, зокрема, встановлення факту торгівлі суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольними напоями або тютюновими виробами без марок акцизного податку.

Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачка (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована у статусі фізичної особи-підприємця 06.03.2023, номер державної реєстрації в ЄДР №000003247, основним видом діяльності ФОП за КВЕД є 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (а.с.9).

Позивачка отримала ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами №2300524, зареєстровану 15.03.2023, з терміном дії з 20.03.2023 до 20.03.2024, адреса місця торгівлі: Полтавська область, м. Кременчук, Автозаводський район, вул. Залізнична, буд. 2-Д, магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (а.с.11).

08.01.2024 посадовими особами ГУ ДПС в Полтавській області було проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 тривалістю 10 діб за місцем фактичного провадження діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", результати якої оформлені актом від 15.01.2024 №430/16-31-09-01/ НОМЕР_1 (а.с.12-15, 32, 33).

Відповідно до розпорядження ГУ ДПС в Полтавській області від 06.12.2023 за №197-рл позивачу анульовано ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами №2300524 від 15.03.2023 згідно з абз.6 ч.54 ст.15 Закону №481/95-ВР через "встановлення факту торгівлі суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без марок акцизного податку".

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України (у відповідній редакції), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

За правилами абзаців першого-третього п.42.4 ст.42 ПК України платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Для осіб, які є фінансовими агентами, листування з контролюючим органом в електронній формі є обов`язковим у випадках, визначених цим Кодексом.

Листування контролюючих органів з платниками податків, зазначеними в абзаці першому цього пункту, які подали заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, а також з фінансовими агентами у випадках, визначених цим Кодексом, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет.

Документ, надісланий контролюючим органом в електронний кабінет, вважається врученим платнику податків або фінансовому агенту, якщо він сформований з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та є доступним в електронному кабінеті.

Колегія суддів звертає увагу, що норма ст.42 ПК України містить імперативну норму, яка визначає, що документ, надісланий контролюючим органом в електронний кабінет, вважається врученим платнику податків або фінансовому агенту, якщо він сформований з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та є доступним в електронному кабінеті.

Окрім того, за приписами статті 11 Закону України "Про електронні документи і електронний документообіг" електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу.

Датою вручення платнику податків або фінансовому агенту документа є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки документа платнику податків/фінансовому агенту. У разі якщо доставка документа відбулася після 18 години, датою вручення документа платнику податків/фінансовому агенту вважається наступний робочий день. Якщо доставка відбулася у вихідний чи святковий день, датою вручення документа платнику податків/фінансовому агенту вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем (абз.4 п.42.4 статті 42 ПК України).

Абзац п`ятий пункту 42.4 статті 42 ПК України передбачає, що у разі неотримання контролюючим органом квитанції про доставку документа в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня його надіслання такий документ у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків/фінансового агента рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків/фінансовому агенту (його представнику).

При цьому строк доставки документа в електронний кабінет, визначений абзацом п`ятим цього пункту, не зараховується до строку надіслання документів, визначеного цим Кодексом (абзац шостий пункту 42.4 статті 42 ПК України).

Платник податків (крім фінансового агента у частині листування з контролюючим органом з питань, визначених статтею 39-3 цього Кодексу) один раз протягом року може надіслати до контролюючого органу через електронний кабінет заяву про відмову отримувати документи через електронний кабінет. Датою завершення листування платника податків через електронний кабінет є дата, зазначена у квитанції про доставку контролюючому органу заяви про відмову отримувати документи через електронний кабінет (абзац шостий, сьомий пункту 42.4 статті 42 ПК України).

Абзац перший пункту 42.5 статті 42 ПК України передбачає, що у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

Відповідно до абзаців четвертого, п`ятого пункту 42-1.5 статті 42-1 ПК України платник податків (крім платника податків, який набув статусу електронного резидента (е-резидента), що пройшов ідентифікацію в електронному кабінеті, самостійно визначає спосіб взаємодії з контролюючим органом, а саме в загальному порядку чи в електронній формі, про що робить відповідну позначку в електронному кабінеті з одночасним обов`язковим зазначенням своєї електронної адреси (адрес). У разі зміни електронної адреси платник податків зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня внести відповідні зміни до своїх облікових даних в електронному кабінеті. Починаючи з дня, наступного за днем обрання платником податків електронної форми взаємодії з контролюючим органом через електронний кабінет, крім вихідних та святкових днів, взаємодія між ними, яка може бути реалізована в електронній формі засобами електронного зв`язку, здійснюється через електронний кабінет.

Колегія суддів враховує у даній справі правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 09.05.2024 року у справі №280/923/23, згідно якого податковим законодавством передбачено можливість листування контролюючих органів з платниками податків в електронній формі, шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет. Лише квитанція про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично, в якій зазначено дату вручення та час доставки документа платнику податків, є належним доказом відправлення на електронний кабінет платника документів з електронного кабінету контролюючого органу. При цьому, у разі неотримання контролюючим органом квитанції про доставку документа в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня його надіслання такий документ у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків (його представнику).

Отже, з урахуванням наведеного вище, належним та допустимим доказом направлення платнику податків (позивачці) документу (в даному випадку розпорядження ГУ ДПС в Полтавській області від 06.12.2023 за №197-рл про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами №2300524 від 15.03.2023) в його електронний кабінет з електронного кабінету контролюючого органу є квитанція про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично, в якій зазначено дату вручення та час доставки документа платнику податків.

Наведене вище також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 23.10.2024 у справі №380/11112/23.

Водночас, аналізуючи матеріали даної справи, колегія суддів звертає увагу, що останні не містять належних доказів направлення контролюючим органом в електронний кабінет позивачки або іншим чином електронного документу (згаданого вище розпорядження контролюючого органу) та отримання їх останньою.

Відтак, слід дійти висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, в силу приписів ч.2 ст.77 КАС України, не було доведено виконання ним вимог приписів п.42.4 ст.42 ПК України.

В даному випадку направлення згаданого вище розпорядження від 06.12.2023 за №197-рл до електронного кабінету без належного підтвердження цього шляхом надання до матеріалів справи відповідної квитанції про доставку у текстовому форматі не може безсумнівно підтверджувати обізнаність із цим розпорядженням позивачки (його отримання нею), яким було анульовано її ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами №2300524 від 15.03.2023.

При цьому, надаючи правову оцінку наявному в матеріалах справи скриншоту з екрану комп`ютеру, який є додатком до акту фактичної перевірки, в якості доказу, як на думку контролюючого органу, направлення повідомлення про анулювання позивачу ліцензії (розпорядження ГУ ДПС в Полтавській області від 06.12.2023 за №197-рл), то колегія суддів зазначає, що зміст вказаного документу не дає підстав вважати підтвердженим факт направлення та доставлення вказаного розпорядження в електронний кабінет позивача. Також, з цього скриншоту фактично неможливо встановити адресата, на чию адресу направлялося таке розпорядження.

При цьому, матеріали справи не містять і доказів, що у разі неотримання контролюючим органом квитанції про доставку документа в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня його надіслання факту надсилання такого документу у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків (його представнику).

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що станом на дату анулювання ліцензії та направлення витягу з розпорядження про її анулювання (06.12.2023) позивач мала статус суб`єкта електронного документообігу, а відтак ГУ ДПС у Полтавській області правомірно надіслало ФОП ОСОБА_1 витяг з розпорядження №197-рл від 06.12.2023 про анулювання ліцензії саме в електронній формі 06.12.2023 до її електронного кабінету, то колегія суддів відхиляє такі висновки суду, враховуючи обставини даної справи та нормативне регулювання спірних відносин, оскільки, по - перше, позивачем не заперечується факт набуття ним такого статусу, а по - друге, це не спростовує наведених вище висновків суду апеляційної інстанції щодо відсутності в матеріалах справи належних і допустимих доказів надсилання такого розпорядження шляхом надання податковим органом квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету контролюючого органу в електронний кабінет платника податків (позивачки), в якій зазначено дату вручення та час доставки документа. Окрім того, колегія суддів зазначає, що надіслання ФОП ОСОБА_1 запиту про отримання витягу щодо стану розрахунків з бюджетами та цільовими фондами за даними органів ДПС до органів Державної податкової служби не є погодженням на отримання інших документів від контролюючого органу.

Посилання відповідача, викладені ним у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що ГУ ДПС у Полтавській області було дотримано процедуру, встановлену законодавством, щодо надсилання розпорядження №197-рл від 06.12.2023 про анулювання ліцензії ФОП ОСОБА_1 , а остання є такою, що отримала вказане розпорядження, є такими, що не узгоджується із зазначеним вище.

За відсутності належних доказів відправлення на електронний кабінет платника документів з електронного кабінету контролюючого органу (розпорядження № 197-рл від 06.12.2023 про анулювання ліцензії ФОП ОСОБА_1 ), висновки суду першої інстанції про те, що позивач здійснювала роздрібну торгівлю тютюновими виробами без наявності відповідної ліцензії, допустивши тим самим порушення вимог ч. ч. 23, 61 ст.15 Закону №481/95-ВР внаслідок виявлення фактів роздрібної торгівлі тютюновими виробами без наявної ліцензії у період з 06.12.2023 по 08.01.2024 та зберігання тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, є необґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" (заява № 29979/04, пункт 70) Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він зазначив, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 05.07.2023 року у справі №912/2797/21 принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

При цьому, враховуючи наведене вже вище, висновки суду першої інстанції про те, що позивачкою не було надано доказів щодо оскарження нею в адміністративному або в судовому порядку розпорядження ГУ ДПС в Полтавській області від 06.12.2023 за №197-рл про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами №2300524 від 15.03.2023, є такими, що не впливають на вирішення даної справи.

Вирішуючи дану справу, колегія суддів наголошує, що контролюючий орган при здійсненні покладених на нього функцій має дотримуватися вимог законодавства та не допускати порушення прав платників податків.

При цьому, приписами ч.5 ст.55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 15 грудня 2021 року у справі №1840/2970/18, в якому суд касаційної інстанції зазначив, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

За наслідками апеляційного перегляду даної справи, колегія суддів вважає, що при прийнятті оспорюваного податкового повідомлення - рішення відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи, всупереч вимогам чинного законодавства.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Головним управлінням ДПС у Полтавській області, як суб`єктом владних повноважень, не було доведено (доказано) правомірності власного рішення, що є предметом оскарження у даній справі.

Відповідно до ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Таким чином, підсумовуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що оспорюване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 14.02.2024 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 105 518,00 грн. є таким, що підлягає визнанню протиправним та скасуванню за наслідками апеляційного перегляду даної справи.

Доводи відповідача щодо правомірності вищевказаного податкового повідомлення-рішення, є необґрунтованими та такими, що не спростовують наведених вище висновків суду апеляційної інстанції.

З огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, врахуванню у даній справі підлягають висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, на які посилається суд апеляційної інстанції вище та які є релевантними до спірних відносин у даній справі.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також враховуючи неправильне застосування останнім норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про задоволення позову ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 14.02.2024 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 105 518,00 грн.

Відтак, за наслідками апеляційного перегляду даної справи скарга позивачки є такою, що підлягає задоволенню.

Щодо питання про розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду даної справи, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. ч.1, 6 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як встановлено з матеріалів даної справи, позивачкою при зверненні до суду першої інстанції з позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №N1DH65896M від 1902.2024 (а.с.8).

Окрім того, при зверненні до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 1816,50 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції 0.0..1 від 09.10.2024 (а.с.115-116).

Загалом позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 3027,70 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат із урахуванням вимог ст.139 КАС України, колегія суддів, виходячи з того, що Другим апеляційним адміністративним судом підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення (постанова), яким позов задоволено, задоволені вимоги охоплюють обсяг порушених прав та законних інтересів позивачки, рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ФОП ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 3027 (три тисячі двадцять сім) грн. 70 коп.

При цьому, вимоги відповідача, викладені останнім у відзиві на апеляційну скаргу, щодо покладення на позивача судових витрат, є необґрунтованими, оскільки суперечать приписам ст.139 КАС України.

Оскільки дана справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 у справі №440/2356/24 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 14.02.2024 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 105 518,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 3027 (три тисячі двадцять сім) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський