Справа № 460/1373/25
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у забезпеченні позову
03 лютого 2025 року м. РівнеСправа №460/1373/25
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Н.О. Дорошенко, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень .
Одночасно з позовом позивач подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просить суд заборонити Головному управлінню ДПС у Рівненській області та його структурним підрозділам:
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що реалізація спірних податкових повідомлень-рішень може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, у разі задоволення позову у цій судовій справі. Також позивач зазначив про наявність ознак очевидної протиправності таких рішень.
Заява про забезпечення позову розглянута судом в порядку ст. 154 КАС України без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відтак, у кожному випадку суд повинен надати оцінку характеру ймовірних наслідків оскаржуваного рішення (дій чи бездіяльності) відповідача і лише у виняткових випадках за клопотанням позивача чи з власної ініціативи постановити ухвалу про забезпечення позову.
При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Заявник вказав, що застосування відповідачем наслідків узгодження протиправно визначеного ним податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік, у вигляді виставлення податкової вимоги та опису майна у податкову заставу унеможливить ефективний захист прав позивача на нормальне ведення господарської діяльності, покладе невиправданий фінансовий тягар, призведе до блокування банківських рахунків тощо.
За змістом статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку (п. 56.1).
З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення (абз. 1 п. 56.18).
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абз. 4 п. 56.18).
Згідно з пп. 102.3.5 п. 102.3 ст. 102 Податкового кодексу України відлік строку давності зупиняється на будь-який період, протягом якого здійснюється адміністративне або судове оскарження платником податків рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання.
Таким чином, в разі оскарження платником податків в адміністративному або судовому порядку податкових повідомлень-рішень, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, такі рішення контролюючого органу вважаються неузгодженими в силу прямої норми закону.
Відповідно до пп. 14.1.155 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.
Виникнення права податкової застави визначено статтею 89 Податкового кодексу України, згідно з пунктом 89.1 якої право податкової застави виникає:
- у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку (пп. 89.1.1);
- у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу (пп. 89.1.2);
- у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань (пп. 89.1.3).
Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг (абз. 3 п. 89.3 Податкового кодексу України).
Разом з тим, рішення податкового органу про опис майна позивача у податкову заставу не є предметом спору у цій судовій справі.
Частиною першою статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії (п. 2).
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд зауважує, що позивач жодним чином не обґрунтував свої доводи та не підтвердив належними й допустимими доказами існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або що їх захист та відновлення стане неможливим у майбутньому. Більше того, заявник не навів достатніх аргументів існування ризиків настання для нього негативних наслідків в результаті невжиття судом запропонованих заходів забезпечення позову.
Разом з тим, вжиття таких заходів забезпечення позову несе ризики втручання судом в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, що суперечить принципам та завданню адміністративного судочинства. Отже суд вважає, що запропонований захід забезпечення позову не є адекватним позовним вимогам. Відтак, такий захід неспроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
З огляду на недоведеність позивачем існування обставин очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі у сфері публічно-правових відносин, а також неспівмірність запропонованих заявником заходів з предметом судового спору, суд вважає відсутніми визначені законом підстави для забезпечення позову шляхом заборони відповідачу приймати рішення про опис майна позивача у податкову заставу, а також вчиняти дії з опису майна у податкову заставу.
Окрім цього, суд відхиляє доводи заявника щодо очевидної протиправності податкових повідомлень-рішень та зазначає, що перевірка правомірності рішень суб`єкта владних повноважень можлива лише на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності під час судового розгляду справи.
Отже, встановлення ознак протиправності оскаржуваних рішень є фактично вирішенням адміністративного спору по суті або може свідчити про передчасний висновок суду про очевидну протиправність оскаржуваних рішень, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Сама лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.
Тому, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення адміністративного позову є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 150-151, 154, 241, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №460/1373/25.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення (підписання суддею).

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повну ухвалу суду складено 03 лютого 2025 року.

Суддя Н.О. Дорошенко