Справа № 620/14786/24
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року Чернігів Справа № 620/14786/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У проваджені Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі також В/ч2253, відповідач) про визнання протиправним рішення атестаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) Військова частина НОМЕР_1 від 20.09.2024 про відмову у задоволенні рапорту про переведення ОСОБА_1 до восьмої прикордонної застави (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) третьої прикордонної комендатури (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ), за сімейними обставинами, а саме необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 через наявність в неї інвалідності ІІ групи; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) Військова частина НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 20 серпня 2024 року про переведення до ІНФОРМАЦІЯ_4 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) третьої прикордонної комендатури (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ), за сімейними обставинами, а саме необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 через наявність в неї інвалідності ІІ групи.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є військовослужбовцем, проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) та є сином гр. ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи. Позивачем подано рапорт про необхідність переведення до іншої військової частини в реалізації якого відмовлено. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки переміщення на рівні посади та переміщення на нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків, зокрема, у разі потреби у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, за наявності документів, які це підтверджують, що, у даному випадку, на думку позивача, підтвердженою довідкою МСЕК.

27.11.2024 ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

17.01.2025 ухвалою суду у відповідача витребувано: копію рішення атестаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) від 20.09.2024 відносно ОСОБА_1 ; витяг з журналу, який засвідчує реєстрацію відвідування особовим складом В/Ч НОМЕР_1 за 20 серпня 2024 року.

На виконання ухвали суду від 17.01.2025 відповідачем надані пояснення та витяг з протоколу № 42 від 20.09.2024.

Відповідачем відзив на позов не подано.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( частина шоста статті 162 КАС України).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), що підтверджується матеріалами справи.

Факт того, що позивач є сином ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 .

Мати позивача ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання та їй заборонена важка праця, що підтверджується довідкою Лозівської міжрайонної МСЕК серія 12ААВ № 706564 від 21.09.2023.

20.08.2024 позивач звернувся до відповідача із рапортом, в якому просив: про необхідність переведення до ІНФОРМАЦІЯ_4 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) третьої прикордонної комендатури (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ), за сімейними обставинами, а саме необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 через наявність в неї інвалідності ІІ групи. До рапорту додав такі документи: копію свідоцтва про народження, копію паспорту позивача, копію витягу про реєстрацію у житловому приміщення осіб від 22.07.2024 № 924/3, копію паспорту ОСОБА_2 , копію довідки до акта огляду МСЕК ОСОБА_2 , копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 , копію свідоцтва про розірвання шлюбу матері та батька позивача, копію військового посвідчення головного сержанта ОСОБА_3 , копію довідки про проходження військової служби головного сержанта ОСОБА_3 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копію висновку МСЕК відносно ОСОБА_2 , від 05.05.2024 № 887.

За результатами розгляду рапорту позивача, 22.10.2024 відповідач листом повідомив, що на засіданні атестаційної комісії від 20.09.2024 прийнято рішення про залишення позивача на займаній посаді.

Аргументуючи власну позицію щодо протиправності оскаржуваного рішення відповідача, позивач вказує не необхідність переміщення до ІНФОРМАЦІЯ_4 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) третьої прикордонної комендатури (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) через потребу у догляді за матір`ю, яка є інвалідом ІІ групи.

Вважаючи відмову протиправною, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (частина 2 статті 2 Закону № 2232-ХІІ).

Положеннями ч. 6 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ передбачені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

На підставі ч. 4 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону України № 2232-ХІІ визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-ХІІ (далі Закон № 1932-ХІІ) особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (далі Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався відповідними нормативно-правовими актами та триває на теперішній час.

На підставі пункту 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_5 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до положень Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 № 661-VI (далі Закон № 661-VI) Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, основними обов`язками якої, зокрема є: припинення будь-яких спроб незаконної зміни проходження лінії державного кордону України; припинення у взаємодії з відповідними правоохоронними органами збройних конфліктів та інших провокацій на державному кордоні України; участь у взаємодії із Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями у відбитті вторгнення або нападу на територію України збройних сил іншої держави або групи держав; участь у виконанні заходів територіальної оборони, а також заходів, спрямованих на додержання правового режиму воєнного і надзвичайного стану.

Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що військовослужбовці Державної прикордонної служби України, починаючи з 24 лютого 2022 року здійснюють передбачені Законами України «Про правовий режим воєнного стану» та «Про Державну прикордонну службу України» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості.

Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначений Положенням № 1115/2009.

Переміщення на рівні посади та переміщення на нижчі посади у випадках, передбачених абзацами четвертим, шостим та десятим підпункту 6 пункту 93 цього Положення (у тому числі в іншу місцевість), здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:

- неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, в яку його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

- неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;

- потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця у тому ж населеному пункті, за наявності документів, які це підтверджують.

Переміщення військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом, на іншу посаду у зв`язку зі службовою необхідністю чи за станом здоров`я здійснюється за рішенням командування без згоди військовослужбовця в разі відповідно службової необхідності або наявності медичного висновку про доцільність використання військовослужбовця на інших посадах або в іншій місцевості.

Отже, вказаною нормою передбачено перелік обставин, за наявності яких переміщення на рівні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків, зокрема, потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, за наявності документів, які це підтверджують.

Також у п.124 Положення № 1115/2009 вказано, що призначення військовослужбовця на рівну посаду, а в разі відсутності такої посади - на нижчу посаду в іншу місцевість за станом здоров`я його або членів його сім`ї, які проживають разом із ним, здійснюється начальником органу Держприкордонслужби в межах повноважень за зверненням військовослужбовця за наявності відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії, а таке призначення військовослужбовця, викликане потребою у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та проживають у місцевості, в яку планується переміщення військовослужбовця, здійснюється на підставі клопотання військовослужбовця за наявності документів, які це підтверджують.

Таким чином, військовослужбовці Держприкордонслужби можуть бути переміщені, направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого виключно у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби.

Як вже встановив суд, мати позивача ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання та їй заборонена важка праця, що підтверджується довідкою МСЕК серія ААВ №706564 від 21.09.2023.

У свою чергу Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, регламентована процедура проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до пп.1 п.11 цього Положення міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

- потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

- ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

- причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

Отже, у наведеному формулюванні прав та обов`язків, МСЕК має право визначати потребу осіб з інвалідністю, зокрема, у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Разом з тим, у довідці МСЕК серія ААВ №706564 від 21.09.2023, не вказано, що ця особа потребує постійного стороннього нагляду, догляду або допомозі.

На підставі наведеного суд відхиляє дані доводи позивача, оскільки саме по собі визнання його матері особою з інвалідністю ІІ групи не є самостійною підставою для переміщення військовослужбовця.

Частиною 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до .1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 73 та ст. 75 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Водночас позивачем не доведено належними доказами та достовірними доказами ті обставини на яких ґрунтуються вимоги.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" № 303-A, п.29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_3 рнокпп НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) АДРЕСА_4 код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлено 31 січня 2025 року.

Суддя І.І. Соломко