Справа № 420/1131/24
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1131/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМЯКОВОЇ, розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 30.11.2023 року про звільнення з військової служби у запас на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом під час мобілізації під час дії воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий нагляд;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 30.11.2023 року про звільнення з військової служби у запас на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом під час мобілізації під час дії воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий нагляд та прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом під час мобілізації під час дії воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач при проходженні військової служби на посаді капітана військової частини НОМЕР_1 виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав 30.11.2023 по команді рапорт з клопотанням про звільнення його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом під час проведення мобілізації та дії воєнного стану (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціально експертної комісії або лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб , які можуть здійснювати такий догляд.

В рапорті зазначив, що здійснює сторонній догляд за рідними бабусею ОСОБА_2 та дідусем ОСОБА_3 , які потребують постійного стороннього догляду, що підтверджується довідками ЛКК. Також позивач у рапорті зазначив про відсутність інших рідних осіб, які б могли здійснювати догляд за бабусею та дідусем. Позивач отримав листа В/ч НОМЕР_1 від 14.12.2023 за № 4286/1 про відмову в задоволенні рапорту у зв`язку з відсутністю документів про необхідність здійснення стороннього догляду та не підтвердження факту відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, не підтвердження здійснення догляду.

Позивач вважає, що до рапорту додав всі необхідні докази, які підтверджують необхідність здійснення постійного стороннього догляду та факт відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Позивач не був ознайомлений з наказом по особовому складу про звільнення з військової служби або відмови в задоволенні рапорту. Вважає що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби, просить задовольнити позов.

Ухвалою від 15.01.2024 відкрито спрощене провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду копію рапорту ОСОБА_1 та докази його розгляду.

Відповідач (військова частина НОМЕР_1 ) надав відзив, в якому проти позову заперечує. Вказує, що начальник навчально-тренувального комплексу циклової комісії водіння та технічної підготовки військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_1 подав по команді рапорт з клопотанням про звільнення його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особами, які за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду, у разі відсутності інших осіб , які можуть здійснювати такий догляд. До рапорту були додані документи. 14.11.2023 року вказаний рапорт зареєстрований у військовій частині НОМЕР_1 за№5014 .

Командир військової частини НОМЕР_1 розглянув рапорт капітана ОСОБА_1 від 14.11.2023 та залишив його без реалізації у зв`язку із відсутністю правих підстав для його задоволення. Роз`яснення та мотиви залишення рапорту капітана ОСОБА_1 без реалізації надані остатньому в письмовому вигляді. З рішенням командира військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_1 був ознайомлений 15.11.2023, про що залишив відмітку та підпис на рапорті.

Відповідач стверджує, що жодного рапорту капітана ОСОБА_1 від 30.11.2023 не існує. 13.12.2023 до військової частини засобами поштового зв`язку надійшов адвокатський запит адвоката Бережної Т.Г. від 30.11.2023 щодо надання інформації про розгляд рапорту капітана ОСОБА_1 від 14.11.2023 №5014. Військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь на адвокатський запит з роз`ясненням причин залишення рапорту капітана ОСОБА_4 від 14.11.2023 №5014 без реалізації. Тому позовна вимога ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 30.11.2023 не підлягає задоволенню у зв`язку із відсутністю вказаного рапорту ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, суд встановив наступні обставини. ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді капітана військової частини НОМЕР_1 .

14.11.2023 ОСОБА_1 подав по команді рапорт з клопотанням про звільнення його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом під час проведення мобілізації та дії воєнного стану (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціально експертної комісії або лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб , які можуть здійснювати такий догляд. В рапорті зазначив, що має бабусю ОСОБА_2 та дідуся ОСОБА_3 , які проживають разом з ним, потребують постійного стороннього догляду, що підтверджується довідками ЛКК. Також позивач у рапорті зазначив про відсутність інших осіб, які б могли здійснювати догляд за бабусею та дідусем, до рапорту додав документи, які підтверджують викладені обставини.

14.11.2023 року вказаний рапорт зареєстрований у військовій частині НОМЕР_1 за №5014.

Командир військової частини НОМЕР_1 розглянув рапорт капітана ОСОБА_1 від 14.11.2023 та залишив його без реалізації шляхом накладення відповідної резолюції у лівому верхньому куті рапорту. З рішенням командира військові частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_1 був ознайомлений 15.11.2023, про що залишив відмітку та підпис на рапорті.

Доказів надання роз`яснень та мотивів залишення рапорту капітана ОСОБА_1 без реалізації в письмовому вигляді відповідач суду не надав, хоч у відзиві на позовну заяву посилається на дану обставину.

Доказів подання рапорту 30.11.2023 позивач суду не надав.

Відповідач заперечує факт подання іншого рапорту за датою 30.11.2023. Натомість відповідач надав суду копію адвокатського запиту адвоката Бережної Т.Г. до командира В/Ч НОМЕР_1 від 30.11.2023, запит був зареєстрований у військовій частині 13.12.2023 за № 983. В адвокатському запиті представник позивача послався на рапорт позивача від 14.11.2023 про звільнення та просив повідомити результат розгляду рапорту та надати копію рішення такого розгляду.

Військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь від 14.12.2023 № 4286/1 на адвокатський запит з роз`ясненням причин залишення рапорту капітана ОСОБА_5 від 14.11.2023 №5014 без реалізації. У відповіді зазначено, що позивачем не надано документи , які підтверджують що ОСОБА_1 оформлений постійний догляд за будь-якою особою, довідки ЛКК , які видані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про те, що вони потребують постійного стороннього догляду не можуть бути прийняті, оскільки не містять жодного посилання на період отримання сторонньої допомоги та стосуються дорослого члена сім`ї, а відповідно до вимог, затверджених постановою КМУ № 337 від 17.04.2019 лікарсько-консультативна комісія вирішує питання щодо ступеня обмеження життєдіяльності дітей - інвалідів, а не дорослих. Також військова частина послалась на ненадання доказів про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за вказаними родичами позивача, крім їх онука ОСОБА_1 .

Позивач в позовній заяві вказує, що лист В/ч НОМЕР_1 від 14.12.2023 за № 4286/1 є відмовою в задоволенні рапорту. Зважаючи на безпідставність наданої відповіді від 14.12.2023 № 4286/1 та наявність підстав для задоволення поданого рапорту по суті та прийняття рішення щодо його звільнення з військової служби, звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України", на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану в Україні" введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Крім цього, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави".

Станом на час розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 року № 389-VШ (в редакції станом на час виникнення спірних відносин, далі - Закон № 389-VШ), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію . Згідно пункту 4 Указу № 69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 № 2232- XII (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону №2232-ХІІ).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби. Статтею 26 Закону №2232-XII, визначено підстави для звільнення з військової служби.

Відповідно до пп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних відносин), контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах:

3) під час проведення мобілізації та дії воєнного стану:…

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Відповідно до п.233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

У письмовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок "Рапорт"; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.

Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі.

Суд зазначає, що право військовослужбовця на реалізацію свого права зазначеному у рапорті, так і права на інформацію - кореспондує з обов`язком відреагувати на рапорт. Розглянутим, на переконання суду, вважається рапорт той, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.

Наслідком подання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту із зазначенням її підстави.

Спору щодо результату розгляду рапорту позивача про звільнення від 14.11.2023 немає. Позивач не заявляв вимог про визнання протиправним відмову в задоволенні його рапорту, тому суд не оцінює правомірність та вмотивованість відмови в його задоволенні в межах даної справи.

Доказів існування рапорту про звільнення від 301.11.2023 та доказів його подання командиру позивач суду не надав. Відповідач заперечує факт подання позивачем повторного рапорту про звільнення з військової служби. Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо реєструються службою діловодства, реєстрації повторного рапорту відповідачем не встановлено.

Адвокатський запит представника позивача від 30.11.2023, поданий поштою, не є рапортом військовослужбовця. Законодавець передбачив механізм реалізації відповідного права шляхом подання військовослужбовцем рапорту на звільнення зі служби з відповідних підстав. При цьому жодною нормою чинного законодавства не передбачено можливості звернення з таким рапортом представника особи, яка проходить військову службу. Сутність та зміст таких правовідносин передбачає необхідність особистого написання військовослужбовцем та подання/направлення відповідного рапорту. Тому, перевіряючи доводи позивача, суд звертає увагу на те, що інститут представництва не є абсолютним і певні правовідносини вимагають особистої участі особи в реалізації наданих їй прав, зокрема й щодо написання рапорту на звільнення з військової служби.

Адвокатськи запит однією з форм правничої допомоги, ним адвокат може витребувати необхідні документи з військової частини або дізнатись інформацію стосовно розгляду рапорту та причини відмови. Крім того адвокатський запит був розглянутий та надана відповідь.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази на підтвердження правомірності дій та докази, долучені в обґрунтування позову, суд доходить висновку, що вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність з боку відповідача щодо не розгляду його рапорту від 30.11.2023 про звільнення є безпідставними.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 243-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову .

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА.

.