Справа № 679/258/24
Суддя: Грибанова Л. О.
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/679/11/2024
Справа № 679/258/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року місто Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Грибанової Л.О.,

секретаря судового засідання Бражук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Нетішинського міського суду, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (УПП у Львівській області ДПП) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі,

встановив:

16 лютого 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до УПП у Львівській області ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві ОСОБА_1 (а.с.2-3) зазначено:

10 лютого 2024 року відносно позивача ОСОБА_1 винесено постанову серії ЕГА №1325113 від 10 лютого 2024 року, відповідно до якої притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.135 ч.2 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 400 гривень, за змістом якої по вулиці Зелена, 251, міста Львів встановлено, що 10 лютого 2024 року, приблизно о 13 годині 25 хвилин, позивач ОСОБА_1 , по вулиці Зелена, 251, міста Львів, здійснила проїзд маршрутним транспортним засобом на маршруті «№46», державний номерний знак « НОМЕР_1 », без квитка, з чим позивач ОСОБА_1 категорично не погоджується, зазначивши, що дійсно, того дня, рухаючись міським маршрутним транспортним засобом в межах міста Львів, оплатила проїзд готівкою, сумою в 20 гривень, особисто водієві відразу, як тільки зайшла, при цьому, квиток водій їй не видав і вона не бачила, щоб квитки видавалися іншим пасажирам, через деякий час, перевіряючи наявність квитків контролери, у зв`язку з відсутністю у неї квитка, не зважаючи на її запевнення щодо оплати проїзду та звертання до водія, що продовжував рух, не реагуючи, фактично вивели її з автобуса на зупинці, де, після конфліктної розмови з контролерами, які вимагали сплатити штраф у сумі 300 гривень, було викликано правоохоронців, які, приїздивши, також наполягати на сплаті контролерам 300 гривень, не слухаючи жодних заперечень з її боку, оскільки, вона вимагала чесного з`ясування ситуації, виклику водія, відібрання пояснень, фіксування події, на що їй було відмовлено з наданням постанови,

крім того, позивач ОСОБА_1 додатково наголошує, що вона є законослухняним громадянином, жодного разу в своєму житті не притягувалась до відповідальності, взагалі не мала на меті здійснювати безкоштовний проїзд і оплатила його, тому матеріальної шкоди міському автотранспорту не завдала, до того ж, навіть не знаючи дійсної вартості проїзду на маршруті «№46», оплатила вартість проїзду в розмірі 20 гривень,

позивач ОСОБА_1 вважає, що відповідачем в особі представника ПП інспектора Буй І.І. порушені її права, гарантовані Конституцією України, та вимоги ст.268 КУпАП, оскільки під час винесення оскаржуваної постанови, процесуальні права не роз`яснено, право на користування правовою допомогою адвоката не забезпечено, доказів винуватості не зібрано, правопорушення не зафіксовано, в задоволенні клопотань необґрунтовано відмовлено,

також, у оскаржуваній постанові є посилання на неіснуючу норму закону, зокрема, ст.135 ч.2 КУпАП, в той час, як зазначена стаття містить лише одну частину,

положеннями ст.19 ч.2 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, ще передбачені Конституцією та законами України, при цьому, згідно з ст.7 ч.1 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу, у зв`язку адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом,

відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону,

відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція, відповідно до покладених на неї завдань, здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання,

адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну д відповідальність (ст.9 КУпАП),

згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-як фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і ці дані встановлюються зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху,

ст.280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що, в даному випадку, з боку інспектора ПП Буй І.І. не було дотримано,

до того ж, у ст.135 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за безквитковий проїзд пасажира, в тому числі, проїзд без реєстрації або компостування проїзного документа, а так само, провезення без квитка дитини віком від семи до шістнадцяти років: у поїздах приміського, місцевого або дальнього сполучення, що тягне за собою накладення штрафу в десятикратному розмірі від вартості проїзду, в міському транспорті тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості проїзду, в автобусі приміського або внутрірайонного сполучення тягне за собою накладення штрафу в десятикратному розмірі від вартості проїзду, в автобусі міжміського і міжнародного сполучення та у міжміському електротранспорті тягне за собою накладення штрафу в десятикратному розмірі від вартості проїзду, на суднах водного транспорту тягне за собою накладення штрафу в п`ятикратному розмірі від вартості проїзду, тобто, вказана норма закону містить одну частину та абзаци, які конкретизують її зміст,

разом з тим співробітником ПП ОСОБА_2 дії позивача ОСОБА_1 у постанові кваліфіковано за ст.135 ч.2 КУпАП, тобто, за частиною ст.135 КУпАП, яка відсутня в її змісті, що виключає відповідальність позивача ОСОБА_1 за дії, які кваліфіковані за неіснуючою нормою КУпАП,

таким чином, з аналізу вищевказаних норм законодавства вбачається, що рішення про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, а тому, підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення, оскільки, згідно ст.62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь,

аналогічні за змістом висновки викладені у постановах ВС від 31 березня 2021 року у справі №676/752/17, від 21 березня 2019 року у справі №489/1004/17, від 30 січня 2020 року у справі №308/12552/16-а, від 30 січня 2020 року у справі №482/9/17, від 06 лютого 2020 року у справі №205/7145/16-а, від 06 березня 2018 року у справі №522/20755/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі №591/2794/17, від 06 лютого 2020 року у справі №05/7145/16- а, від 21 травня 2020 року у справі №286/4145/15-а, від 31 березня 2021 року у справі №676/752/17 та від 25 травня 2022 року у справі №465/5145/16-а, і підлягають застосуванню при вирішенні позову, за результатами розгляду якого постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕГА від 10 лютого 2024 року, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.135 ч.2 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 400 гривень, слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити, компенсувавши судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 гривень 60 копійок за рахунок бюджетних асигнувань УПП у Львівській області ДПП.

16 лютого 2024 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до УПП у Львівській області ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі, відповідно до Ухвали Нетішинського міського суду від 16 лютого 2024 року (а.с.7), відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, з призначенням судового засідання.

Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлені належним чином.

У строк, встановлений судом в Ухвалі Нетішинського міського суду від 16 лютого 2024 року, представник відповідача УПП у Львівській області ДПП Шкробак О.М. надав відзив на позовну заяву (а.с.15-19), в якому зазначив, що:

постановою серії ЕГА №1325113 від 10 лютого 2024 року, винесеною інспектором ПП Буй І.І., позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.135 ч.2 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 400 гривень,

за змістом оскаржуваної постанови, по вулиці Зелена, 251, міста Львів, встановлено, що 10 лютого 2024 року, приблизно о 13 годині 25 хвилин, позивач ОСОБА_1 , по вулиці Зелена, 251, міста Львів, здійснила проїзд маршрутним транспортним засобом на маршруті «№46», державний номерний знак « НОМЕР_1 », без квитка, порушивши вимоги ст.135 ч.2 КУпАП,

ознайомившись з позовними вимогами, вважає твердження позивача ОСОБА_1 спрямованими на уникнення адміністративної відповідальності,

щодо кваліфікації дій позивача ОСОБА_1 за ст.135 ч.2 КУпАП слід зазначити, що у випадках наведення у певній частині статті переліків, які виділяються, як окремі пункти, кожен такий пункт починається з нового абзацу, залишаючись при цьому складовим елементом тієї частини статті, до якої входить, при цьому, абзац це відрізок тексту, що складається з одного чи кількох речень, пов`язаних між собою за змістом,

умовне нумерування частин статті законів є усталеною практикою, яка полегшує розпізнавання структури закону і дуже корисне у законодавчих актах, які містять статті, що складаються з багатьох частин, проте не нумерується, отже, умовне нумерування має місце для оптимізації та конкретизації статті окремими абзацами (частинами),

так, ст.135 КУпАП встановлює відповідальність за безквитковий проїзд пасажира у:

1. поїздах приміського, місцевого або дальнього сполучення,

2. в міському транспорті,

3. в автобусі приміського або внутрірайонного сполучення,

4. в автобусі міжміського і міжнародного сполучення та у міжміському електротранспорті,

5. на суднах водного транспорту,

і оскільки, адміністративне правопорушення, інкриміноване позивачу ОСОБА_1 , мало місце саме у міському транспорті, цілком виправдано було притягнення саме за ст.135 ч.2 КУпАП, так як порушення визначено у 2 абзаці статті, тож, доводи позивача ОСОБА_1 щодо «неіснуючої норми» є помилковими,

на спростування порушення вимог ст.268 КУпАП під час складання оскаржуваної постанови наявні відеоматеріали, що є доказом у справі,

поліція, відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі, про що зазначено у ст.23 ч.1 п.11 Закону України «Про Національну поліцію»,

згідно зі ст.35 ч.17 Закону України «Про автомобільний транспорт» правила користування міським пасажирським автомобільним транспортом затверджуються відповідним органом місцевого самоврядування та визначають порядок проїзду і його оплати, права та обов`язки пасажирів, а також, взаємовідносини перевізників і пасажирів під час надання транспортних послуг, враховуючи особливості транспортної інфраструктури та наявність автоматизованої системи обліку оплати проїзду,

відповідно до рішення Львівської міської ради №361:

у разі виявлення контролером відсутності підстав для проїзду пасажир зобов`язаний придбати у контролера проїзний документ за тарифним планом «квиток у контролера» та завалідувати його і сплатити штраф у розмірі, визначеному КУпАП (п.6.3.1.5),

пасажир, увійшовши у салон рухомого складу, зобов`язаний негайно (одразу, першочергово, без затримок) оплатити проїзд (завалідувати проїзний документ) з використанням того обладнання оплати проїзду (валідації), яке встановлено у цьому транспортному засобі, відсутність або часткова несправність певних засобів оплати проїзду (валідації) не звільняє пасажира від обов`язку оплатити проїзд в інший доступний у цьому транспортному засобі спосіб (п.4.2),

у разі відмови від сплати штрафу або порушення пасажиром громадського правопорядку контролер зобов`язаний звернутися до Національної поліції (п.6.4.1.6),

безквитковий проїзд пасажира, в тому числі, проїзд без реєстрації або компостування проїзного документа в міському транспорті тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості проїзду (ст.135 ч.2 КУпАП),

доказом проплаченого проїзду є квиток, при оплаті готівкою пасажир зобов`язаний отримати у водія разовий паперовий квиток, на якому є QR-код з інформацією про номер маршруту, день та час купівлі квитка, і квиток треба обов`язково зберігати до кінця поїздки,

при цьому, персональний обов`язок отримання квитка належить пасажиру,

тож, факт безквиткового проїзду позивача ОСОБА_1 був зафіксований контролером з прийняттям відповідних заходів для належної оплати проїзду та сплати штрафу,

згідно зі ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів, у відповідності до ст.251 КУпАП, які орган (посадова особа) оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП),

таким чином, інспектор ПП Буй І.І., під час винесення оскаржуваної постанови, діяв, дотримуючись ст.ст.278, 279 КУпАП, та, у відповідності до вимог Інструкції «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» №1395 від 07 листопада 2015 року, зокрема: інспектор представився, пояснив правопорушнику підстави розгляду справи та почав з`ясовувати всі необхідні обставини для початку розгляду справи по суті, зачитавши безпосередньо під час розгляду справи положення ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, ознайомив позивача із правопорушенням, та на основі зібраних доказів та доведення вини, прийняв рішення про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого і було винесено постанову серії ЕГА №1325113 від 10 лютого 2024 року,

отже, інспектором ПП Буй І.І. було дотримано процедуру підготовки та розгляду справи по факту вчиненого правопорушення з попереднім з`ясуванням необхідних обставин для початку розгляду справи, в тому числі, і щодо застосування адміністративного стягнення, передбаченого ст.135 ч.2 КУпАП, санкція якого передбачає штраф у розмірі 400 гривень, що відповідає меті, визначеної у ст.23 КУпАП,

у зв`язку з чим, будь-які підстави для скасування постанови серії ЕГА №1325113 від 10 лютого 2024 року, винесеної на підставі та у порядку передбаченому законодавством, відсутні, відповідно, вимоги позивача ОСОБА_1 є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають

У відповідності до положень ст.229 ч.4 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або, якщо, відповідно до положень КАС України, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи (у тому числі, при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У судовому засіданні встановлено:

відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1325113 від 10 лютого 2024 року (а.с.5) 10 лютого 2024 року, о 13:25:24, по вулиці Зелена, 251, міста Львів, інспектор Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Буй І.І., розглянувши матеріали адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 , встановив, що 10 лютого 2024 року, приблизно о 13 годині 25 хвилин, позивач ОСОБА_1 , по вулиці Зелена, 251, міста Львів, здійснила проїзд маршрутним транспортним засобом на маршруті «№46», державний номерний знак « НОМЕР_1 », без квитка, порушивши вимоги ст.135 ч.2 КУпАП, у зв`язку з чим, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 400 гривень,

за змістом відеозапису, наданого з боку відповідача УПП у Львівській області ДПП, в якості доказу в обґрунтування відзиву на позов (а.с.21) вбачаються обставини розгляду справи стосовно позивача ОСОБА_1 по суті, під час якого з боку інспектора ПП Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Буй І.І., який назвав свої анкетні данні, в присутності групи контролерів міського транспорту, з`ясовувано необхідні до встановлення особи та розгляду справи обставини здійснення позивачем ОСОБА_1 проїзду маршрутним транспортним засобом на маршруті «№46», державний номерний знак « НОМЕР_1 », без квитка, з одночасним роз`ясненнями особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, позивачу ОСОБА_1 положень Конституції України та процесуальних прав, визначених ст.268 КУпАП, з подальшим винесенням, внаслідок розгляду справи, постанови серії ЕГА №1325113 від 10 лютого 2024 року, відповідно до якої позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.135 ч.2 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 400 гривень,

при цьому, саме дослідженням зазначеного відеозапису, наданого відповідачем УПП у Львівській області ДПП (а.с.21), встановлено, що під час тривалого періоду з`ясування обставин, розгляду справи та винесення відповідної постанови, з боку позивача ОСОБА_1 будь-який проїзний документ, який би свідчив про здійснення оплати проїзду у транспортному засобі відповідного напрямку, або ж, який би надавав право на безкоштовний проїзд у транспортному засобі міського сполучення, не надано.

У відповідності до діючого законодавства, кожна особа має право в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст.2, ст.5 КАС України).

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, в межах позовних вимог, на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, і кожна особа, яка звернулась за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд (ст.9 КАС України).

Відповідно до ст.9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року підлягає застосуванню в Україні, як частина національного законодавства, що повністю узгоджується з приписами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» №3477-IV від 23 лютого 2006 року, за якими суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Кожен, чиї права та свободи, визнані у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року «Право на ефективний засіб правового захисту»).

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ст.6 КАС України).

Згідно положень ст.19 Конституції України, що визначають правовий порядок в Україні, який ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, при цьому, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ст.77, ст.78 КАС України).

І доказами в адміністративному судочинстві є будь-які данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.72 КАС України).

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, і, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ст.78 КАС України).

У відповідності до положень ст.77 ч.2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який, повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані, як докази у справі, і, який, за змістом положень ст.79 ч.3, ст.79 ч.8 КАС України, повинен подати суду докази разом із поданням відзиву.

Водночас, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову (ст.159 ч.4 КАС України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ст.242 ч.5 КАС України).

Так, згідно ст.8 ч.1 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02 липня 2015 року поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.

До того ж поліція, відповідно до покладених завдань, здійснює, в тому числі, провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання, а також, … регулює дорожній рух, здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів (ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02 липня 2015 року).

Поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи, опитування особи, зупинення транспортного засобу, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото/кінозйомки, відеозапису, засобів фото/кінозйомки, відеозапису (ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02 липня 2015 року).

І, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото/відеотехніку, а також, використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото/відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні (ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02 липня 2015 року).

І, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, на транспорті, тощо, розгляд якого, за приписами ст.222 КУпАП, віднесено до компетенції органів НП України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу, що відповідає вимогам ст.258 КУпАП, якими визначено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» №3353 від 30 червня 1993 року встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою КМ України №1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями).

Так, відповідно до п.1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР України, а також, бути взаємно ввічливими, і, особи, які порушують ПДР України, несуть відповідальність, згідно із законодавством (п.1.9 ПДР України).

Відповідно до Закону України «Про транспорт» №232/94-ВР від 10 листопада 1994 року, що визначає правові, економічні, організаційні та соціальні основи діяльності транспорту транспорт є однією з найважливіших галузей суспільного виробництва і покликаний задовольняти потреби населення та суспільного виробництва в перевезеннях.

Правові, організаційні та соціально-економічні засади функціонування міського електричного транспорту загального користування на ринку транспортних послуг визначає Закон України «Про міський електричний транспорт» №1914-IV від 29 червня 2004 року, який спрямований на створення сприятливих умов для його розвитку, задоволення потреб громадян у доступних, якісних і безпечних перевезеннях.

Правила користування міським електричним транспортом затверджуються відповідним органом місцевого самоврядування, що визначає порядок проїзду і його оплати, права та обов`язки пасажирів, а також, взаємовідносини перевізників і пасажирів під час надання транспортних послуг, враховуючи особливості транспортної інфраструктури та наявність автоматизованої системи обліку оплати проїзду.

Правові основи державного регулювання діяльності автомобільного транспорту в Україні з метою задоволення потреб суспільства і економіки у перевезенні пасажирів та вантажів, створення умов добросовісної конкуренції, безпеки перевезень, ефективного споживання ресурсів встановлено Законом України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05 квітня 2001 року.

Відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05 квітня 2001 року організація пасажирських перевезень покладена на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, зокрема, забезпечення організації пасажирських перевезень покладається: на міських, приміських і міжміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території однієї територіальної громади, на виконавчий орган ради, що представляє інтереси відповідної територіальної громади (ст.7).

Згідно зі ст.35 ч.17 Закону України «Про автомобільний транспорт» правила користування міським пасажирським автомобільним транспортом затверджуються відповідним органом місцевого самоврядування та визначають порядок проїзду і його оплати, права та обов`язки пасажирів, а також, взаємовідносини перевізників і пасажирів під час надання транспортних послуг, враховуючи особливості транспортної інфраструктури та наявність автоматизованої системи обліку оплати проїзду.

Основні права та обов`язки пасажира визначені у ст.41 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05 квітня 2001 року, за приписами якої пасажир зобов`язаний: мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, за наявності права пільгового проїзду відповідне посвідчення чи довідку, на підставі якої надається пільга, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду зареєструвати електронний квиток, а також, виконувати вимоги правил надання послуг та правил користування пасажирським автомобільним транспортом.

Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджені Постановою КМ України «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» за №176 від 18 лютого 1997 року, визначають порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також, обслуговування пасажирів на автостанціях, і є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг, автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.

Крім того, у Правилах надання послуг пасажирського автомобільного транспорту визначено терміни, зокрема: вартість квитка сума, що складається з вартості проїзду автобусом, автостанційного збору, плати за послуги з попереднього продажу квитків (за наявності такої), вартість проїзду сума, за якою автомобільний перевізник, автомобільний самозайнятий перевізник здійснює перевезення, що включає вартість за тарифом, страховий платіж та податок на додану вартість, квиток проїзний документ встановленої форми, який надає право пасажиру на одержання транспортних послуг, пасажир особа, якій надається послуга з перевезення транспортним засобом та яка не бере участь у керуванні ним.

Забезпечення організації пасажирських перевезень покладається на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, визначені у ст.7 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05 квітня 2001 року.

Тож, регулярні перевезення організовують відповідні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування (організатори регулярних перевезень) згідно з програмами розвитку автомобільного транспорту на відповідній території з метою задоволення потреби населення у перевезеннях з урахуванням пропозицій громадян, підприємств, установ, організацій і автомобільних перевізників.

Також, у Правилах надання послуг пасажирського автомобільного транспорту зазначено і обов`язки пасажира, а саме: пасажир автобуса зобов`язаний мати при собі квиток на проїзд, квиток (квитанцію) на перевезення багажу, за наявності права пільгового проїзду відповідне посвідчення чи довідку, на підставі якої надається пільга, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду зареєструвати електронний квиток.

Порядок проїзду міським пасажирським автомобільним транспортом і його оплати, права та обов`язки пасажирів, а також, відносини автомобільних перевізників і пасажирів під час надання транспортних послуг, враховуючи особливості транспортної інфраструктури та наявність автоматизованої системи обліку оплати проїзду, визначаються Правилами користування міським пасажирським автомобільним транспортом, що затверджуються відповідним органом місцевого самоврядування.

Відповідно до рішення Львівської міської ради «Про затвердження Правил користування міським електричним транспортом у місті Львові» №361 від 06 квітня 2018 року та рішення Львівської міської ради №1203 від 31 грудня 2021 року «Про встановлення тарифів на послуги з перевезення пасажирів електричним та автомобільним пасажирським транспортом на маршрутах загального користування у Львівській міській територіальній громаді»:

у разі виявлення контролером відсутності підстав для проїзду пасажир зобов`язаний придбати у контролера проїзний документ за тарифним планом «квиток у контролера» та завалідувати його і сплатити штраф у розмірі, визначеному КУпАП (п.6.3.1.5),

пасажир, увійшовши у салон рухомого складу, зобов`язаний негайно (одразу, першочергово, без затримок) оплатити проїзд (завалідувати проїзний документ) з використанням того обладнання оплати проїзду (валідації), яке встановлено у цьому транспортному засобі, відсутність або часткова несправність певних засобів оплати проїзду (валідації) не звільняє пасажира від обов`язку оплатити проїзд в інший доступний у цьому транспортному засобі спосіб (п.4.2),

у разі відмови від сплати штрафу або порушення пасажиром громадського правопорядку контролер зобов`язаний звернутися до Національної поліції (п.6.4.1.6),

безквитковий проїзд пасажира, в тому числі, проїзд без реєстрації або компостування проїзного документа в міському транспорті тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості проїзду (ст.135 ч.2 КУпАП).

Так, відповідно до ст.135 КУпАП безквитковий проїзд пасажира, в тому числі проїзд без реєстрації або компостування проїзного документа, а так само провезення без квитка дитини віком від семи до шістнадцяти років:

поїздах приміського, місцевого або дальнього сполучення тягне за собою накладення штрафу в десятикратному розмірі від вартості проїзду,

в міському транспорті тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості проїзду,

в автобусі приміського або внутрірайонного сполучення тягне за собою накладення штрафу в десятикратному розмірі від вартості проїзду,

в автобусі міжміського і міжнародного сполучення та у міжміському електротранспорті тягне за собою накладення штрафу в десятикратному розмірі від вартості проїзду,

на суднах водного транспорту тягне за собою накладення штрафу в п`ятикратному розмірі від вартості проїзду.

Тож, відповідальність за безквитковий проїзд пасажира в міському транспорті передбачена ст.135 (абзац 2) КУпАП і тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості проїзду.

За приписами ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: …, ст.135 КУпАП, при цьому, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ст.222 ч.2 КУпАП).

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.280 КУпАП), і, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна відповідати вимогам, визначеним ст.283 КУпАП.

Таким чином, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, прийняте у справі рішення.

І завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також, виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Отже, як вбачається з матеріалів адміністративної справи означені вимоги з боку інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Буй І.І., під час розгляду справи та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1325113 від 10 лютого 2024 року стосовно позивача ОСОБА_1 (а.с.5) дотримано, оскільки, оплата транспортних послуг проводиться безпосередньо пасажирами, при цьому, право на користування транспортними послугами надає придбаний разовий квиток, закомпостований абонементний талон, проїзний квиток тривалого користування, картка, посвідчення або довідка, що дає право на пільговий проїзд, згідно із законодавством, зареєстрований електронний квиток, в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду, що не було здійснено позивачем ОСОБА_1 , оскільки, з боку останньої ані контролерам, ані представнику ПП під час розгляду справи не було пред`явлено документу на підтвердження права правомірного користування транспортними послугами.

І у разі, коли пасажир все ж потрапив до транспортного засобу без проїзного документа або посвідчення встановленого зразка, що дає право на відповідну пільгу, і означене порушення було виявлено контролером, особа повинна сплатити штраф у порядку та спосіб, передбачений законодавством України, що підтверджується відеозаписом, при цьому, саме дослідженням зазначеного відеозапису, наданого відповідачем УПП у Львівській області ДПП (а.с.21), встановлено, що під час тривалого періоду з`ясування обставин, розгляду справи та винесення відповідної постанови, з боку позивача ОСОБА_1 будь-який проїзний документ, який би свідчив про здійснення оплати проїзду у транспортному засобі відповідного напрямку, або ж, який би надавав право на безкоштовний проїзд у транспортному засобі міського сполучення, не надано.

Тож, при розгляді справи було встановлено вчинення адміністративного правопорушення з боку позивача ОСОБА_1 та вину останньої в його скоєнні, у відповідності до вимог ст.9 ч.1 КУпАП, за якими адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

І, відповідно, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) інспектор Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Буй І.І. виніс постанову по справі, яка відповідає вимогам, визначеним ст.283 КУпАП, про що свідчить зміст самої оскаржуваної постанови та що вбачається із наданого відеозапису процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Водночас, будь-які ґрунтовні докази на підтвердження зазначених у позовній заяві фактів з боку позивача ОСОБА_1 , та які б спростовували вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст.135 (абзац 2) КУпАП, за визначених обставин, що мали місце 10 лютого 2024 року, відсутні, і під час судового розгляду стороною позивача до суду не надано.

Посилання позивача ОСОБА_1 на визначення у оскаржуваній постанові кваліфікації її дій за не існуючою нормою закону, зокрема, ст.135 ч.2 КУпАП, в той час, як зазначена стаття містить лише одну частину, на переконання суду, не може слугувати підставою для скасування відповідного рішення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1325113 від 10 лютого 2024 року, оскільки, викладений зміст оскаржуваної постанови, відповідно до якого 10 лютого 2024 року, приблизно о 13 годині 25 хвилин, позивач ОСОБА_1 , по вулиці Зелена, 251, міста Львів, здійснила проїзд маршрутним транспортним засобом на маршруті «№46», державний номерний знак « НОМЕР_1 », без квитка, відповідає диспозиції саме інкримінованого адміністративного правопорушення, опис якого визначено у ст.135 (абзац 2) КУпАП, в тому числі, і накладеному адміністративному стягненню, а також, не змінює суть адміністративного правопорушення, і, відповідно, не може вважатись суттєвим порушенням.

Тож, підсумовуючи докази, надані сторонами, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до УПП у Львівській області ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі, слід відмовити, у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених в позові, що свідчить про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, суд, дослідивши надані в судове засідання матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, і, відповідно, оцінивши наявні у справі докази, що мають значення для правильного вирішення спірних правовідносин, і на які кожна сторона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, базуючись на засадах верховенства права, водночас, з урахуванням наданих сторонами доказів, які свідчать про правомірність та законність дій інспектора УПП у Львівській області ДПП Буй І.І., а також, беручи до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження обставин, зазначених в позові, і, відповідно, ухвалюючи судове рішення, яке повинно бути законним та обґрунтованим, приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до УПП у Львівській області ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі, задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини в контексті усталеної практики ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зазначає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, і, хоча ст.6 п.1 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення, і питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», №4909/04, §58, рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «RuizTorija v. Spain», №303-А, §29).

Приймаючи до уваги, що суд прийшов до переконання у необхідності відмови у задоволенні позовних вимог у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до УПП у Львівській області ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі, підстави для розподілу судових витрат, визначені ст.139 КАС України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 79, 241-250, 255, 286, 293-295 КАС України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі, відмовити.

Судові витрати у виді судового збору, у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок, покласти на позивача ОСОБА_1 .

Згідно ст.286 ч.4 КАС України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду в десятиденний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, , місцезнаходження: 29017, місто Львів, вулиця Перфецького, 19.

Повний текст рішення складено: 28 травня 2024 року.

Суддя: