Справа № 580/7511/24
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року справа № 580/7511/24
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу №580/7511/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Тайрс» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про визначення митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації,

встановив:

30.07.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Тайрс» (далі позивач) з позовною заявою до Львівської митниці (далі відповідач), в якій просить визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/100352/2 від 04.07.2024 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товару транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2024/001602.

Обгрунтовуючи позовну заяву позивач зазначив, що відповідно до контракту № 020523 від 02.05.2023 та комерційного інвойсу №HD23CI0802T-5 від 07.03.2024 придбало в компанії QINGDAO HENGA TYRE CO., LTD (КНР) шини пневматичні гумові для використання на сільськогосподарських транспортних засобах і машинах, розміром 16.5/70-18 14 PR NH-01 TTF SET FOREVER - 180 шт., вартістю 27 000,00 доларів США.

За результатами митного оформлення Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/100352/3 від 04.07.2024, яким було відмовлено у митному оформленні товару 1 за митною декларацією № 24UA92U0 з оформленням картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товару транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2024/001602 від 10.05.2024 р.

Рішення обгрунтоване тим, що подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а також були встановлені розбіжності у поданих документах, а тому митна вартість не може бути визнана за заявленою декларантом вартістю, що є підставою для відмови у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю, відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ.

Так, на обґрунтування рішення митний орган зазначив, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності, які на переконання митного органу полягають у наступному:

- розмір транспортних витрат не пропорційно розбитий відносно всього кілометражу (відстань по іноземній території 744 км, а вартість 52750 грн. що становить 70,9 грн/км, відстань по території України 61 км, а вартість 23250 грн. - що становить 381,15 грн/км). Методичними рекомендаціями з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 № 65 (далі Методичні рекомендації), визначено єдині засади формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті. Пунктом 49 розділу VI Методичних рекомендацій "Облік і калькулювання собівартості перевезень" визначено: "Вартість пально-мастильних та інших експлуатаційних матеріалів, витрачених на здійснення певних видів перевезень включається до їх собівартості за прямою ознакою. Якщо деякі мастильні та інші експлуатаційні матеріали неможливо віднести до певних видів перевезень, їх вартість включається у собівартість окремих об`єктів калькулювання шляхом розподілу пропорційно до вартості витраченого пального". Пунктом 51 Методичних рекомендацій аналогічний підхід застосовано до розподілу амортизаційних відрахувань. Таким чином, очевидним є факт, що рахунок від 07.05.2024 № СФ/Б-00007 містить відомості щодо вартості перевезень до перетину кордону України та після його перетину, які сформовані з порушенням принципів пропорційного розподілу;

- відповідно до вимог п. 2.2 зовнішньоекономічної угоди від 02.05.2023 №020523 визначено, що проформа-інвойс складається Продавцем на підставі Замовлення Покупця із зазначенням кількості та параметрів шин. Проте даний документ декларантом не надано митному органу, що є порушенням вимог даної угоди;

- для підтвердження ціни, що фактично сплачена за товар, декларантом надано платіжну інструкцію в іноземній валюті або банківських металах від 01.02.2024 №16, яка не містить належних відомостей про виконавця надавача платіжних послуг чи його ID ключа які б підтверджували факт виконання операцій за такою платіжною інструкцією. Отже з огляду на п. 4 ч. 2 ст.53 Митного кодексу України та п. 4.1 зовнішньоекномічного контракту декларантом не надано належних документальних підтверджень ціни, що фактично сплачена за товар;

- відсутність у митній декларації країни відправлення від 07.03.2024 №00221202 відміток митних органів не може підтверджувати факт експорту товару а саме на підставі такої митної декларації;

- відповідно до вимог п. 3.2 Угоди про надання послуг від 14.09.2023 № 140923 визначено, що оплата робіт і послуг здійснюється Замовником згідно рахунку Виконавця протягом 7 банківських днів від дати зазначеної у рахунку (р/ф від 11.03.2024 №DK24030059). На момент митного оформлення товару банківський платіжний документ про факт оплати таких послуг декларантом не надано митному органу, що є порушенням вимог даної угоди.

За результатами митного оформлення відповідачем застосовано метод 2а ( ст. 59 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості товару за митною декларацією №24UA92U0 слугувала митна декларація МД UA209230/2024/34364 від 17.04.2024 де вартість такого товару за схожими характеристиками становить 188,48 дол. США.

Не погоджуючись із спірним рішенням позивач зазначає, що при декларуванні товару позивачем митному органу були надані документи, які підтверджували перевезення товару автомобільним транспортом із м. Гданськ (Польща) до м. Львів (Україна), а саме: договір із перевізником товару, укладений між ТОВ «Тайрс» та ФОП ОСОБА_1 № 290823 від 29.08.2023, заявка на перевезення № 1 від 03.05.2024 ФОП ОСОБА_1 , рахунок на оплату № СФ/Б-00007 від 07.05.2024 ФОП « ОСОБА_1 , накладна (СMR) на перевезення товару автомобільним транспортом, які повністю підтверджують вартість перевезення оцінюваного товару вантажним автомобільним транспортом, міст наданих послуг, дійсність договірних відносин із вказаними перевізниками та містять усі числові дані та відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Незгода митного органу із розміром або порядком визначення таких витрат не впливає на їх дійсність та/або реальність їх понесення декларантом.

Посилання відповідача на необхідність застосування виконавцями послуг із перевезення при встановленні вартості перевезень Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 № 65, є помилковим, оскільки вказаний наказ має лише рекомендаційний, а не обов`язковий характер, та може застосовуватися перевізниками для цілей планування, ведення облiку i калькулювання собiвартостi перевезень вантажiв i пасажирiв, робiт i послуг для забезпечення ведення бухгалтерського обліку.

Також позивач жодним чином не впливає та не контролює правильності формування собівартості товару/послуг та ведення бухгалтерського обліку своїми контрагентами, а також не впливає на внутрішні організаційно-розпорядчі процедури господарської діяльності своїх контрагентів, в тому числі щодо порядку формування ними структури ціни товару/послуг. Такі повноваження впливати на встановлення договірних цін та тарифів із перевезення відсутні і у митного органу.

Стосовно доводів митного органу щодо ненадання до митного оформлення замовлення, на підставі якого було складено проформу-інвойс, то вказаний документ не підтверджує числові показники заявленої митної вартості задекларованого товару, та не входять до переліку документів, подання яких митному органу є обов`язковим відповідно до положень ч. 2 статті 53 МК України або додатковим (частина 3 статті 53 МКУ).

Стосовно доводів митного органу про неможливість підтвердження здійснення повної оплати товару, то основним та визначальним товаро-супровідним документом, який підтверджує поставку товару є комерційний інвойс №HD23CI0802T-5 від 07.03.2024 на загальну суму 27 000,00 доларів США. При декларуванні товару Позивачем митному органу була надана платіжна інструкція № 16 від 01.02.2024 на суму 27 000 дол. США, яка підтверджувала повну 100% оплату вартості товару.

Щодо посилання відповідача на невідповідність платіжної інструкції № 16 від 01.02.2024, то вказана інструкція сформована з електронної форми і містить всі реквізити, передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою правління НБУ №216 від 28.07.2016 підтверджується змістом вказаної платіжної інструкції.

Також відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України відсутність платіжних документів про оплату товару, наявність даних про його часткову оплату не можуть вплинути на заявлену митну вартість товару, оскільки вони не стоять у залежності/не спростовують ту вартість товару, що визначена у зовнішньоекономічному договорі (контракті) або документі, який його замінює, та додатків до нього: рахунку-фактурі (інвойс) або рахунку-проформі (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу). Названі документи формують зобов`язання у покупця на оплату товару у розмірі, встановленому у договорі, що свідчить про незмінність його вартості навіть за умови відсутності платіжних документів. Вказаний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2024 року (справа № 826/7085/16) .

Стосовно доводів митного органу про відсутність в експортній декларації країни відправлення № 0221202 відміток митних органів країни відправлення, а відтак непідтвердження факту здійснення експорту оцінюваного товару, то міжнародна декларація не є документом, який підтверджує митну вартість товару ( ч. 2 ст. 53 МК України).

Водночас, надана митному органу міжнародна декларація країни експортера № 0221202 має форму електронного документа та містить усі необхідні ідентифікатори створення цього електронного документу країною відправлення (зокрема штрих-кодовий ідентифікатор та QR код), що в свою чергу надає митному органу, відповідно до приписів п. 5 ч. 5 ст. 54 МКУ перевірити її автентичність, а в разі наявності відповідних сумнівів, звернутися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Стосовно доводів митного органу щодо несплати рахунку про надання послуг №DK24030059 від 11.03.2024, то акт (рахунок) Виконавця про сплату наданих послуг № DK 24030059 було складено 03.05.2024 року, тобто оплата мала відбутися до 13.05.2024, а митна декларація № 24UA92U0, за якою було прийнято спірне рішення, була подана 09.05.2024 року. Отже на час подання митної декларації встановлений договором строк сплати за вказаним рахунком не сплинув.

Щодо визначення митної вартості не за основним методом, то при коригуванні заявленої товариством митної вартості відповідачем, з причини відсутності у митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості за митною декларацією № 24UA92U0, було застосовано метод 2а (ст. 59 МК України). Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала МД UA 209230/2024/34364 від 17.04.2024 де митна вартість товару зі схожими характеристиками (Шини пневматичні гумові нові: для використання на сільськогосподарських транспортних засобах і машинах з індексом навантаження 155) становить 188.48 дол. США за шт.

Проте посилання на вказану декларацію ( як джерело для коригування) є недостатнім для здійснення коригування за вказаним методом, оскільки не надає можливості дослідити всі істотні умови такої міжнародної операції (умови поставки, логістика, наявність супутніх витрат, які увійшли до складу товару, характер взаємовідносин сторін, вартість за одиницю такого товару згідно інвойсу тощо).

При цьому важливим в даному випадку є порівняння саме ціни договору щодо ідентичних товарів, яка береться за основу для визначення митної вартості товарів (тобто контрактної ціни), як це прямо зазначено в статті 59 МК України. Вказана ціна встановлюється шляхом порівняння умов комерційних інвойсів операцій, проформ, специфікацій, рахунків тощо, які відображують вартість за одиницю ідентичного товару, що в свою чергу залежить від умов постачання, країни виробника, фізичних характеристик, моделі тощо. Тобто важливо перевірити як розрахунок, який було використано при декларуванні товару, за порівняльною декларацією, так і перевірити ідентичність/подібність даної міжнародної операції.

Також Верховний Суд неодноразово наголошував, що відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.

В основу такого підходу лягли висновки про те, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо) (постанова від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19, постанова від 25.02.2021 у справі № 810/3295/17). У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати іншої митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару слід наводити пояснення щодо зроблених коригувань, та зробити порівняльний аналіз, чи з точно такими ж характеристиками товар ввозився на митну територію України за митною декларацією, що наведена представниками митниці. Кожна зовнішньоекономічна операція містить свої унікальні умови, сторони вправі впроваджувати систему знижок та дисконтів, що надає право ввозити товар на митну територію України за нижчою вартістю.

Натомість будь-яких розрахунків на підтвердження застосованого відповідачем методу, який надавав би можливість дослідити та здійснити порівняння тотожності вказаних міжнародних операцій, спірне рішення не містить, що також свідчить про його необгунтованість.

З вказаних підстав позивач просить позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив. У відзиві на позовну заяву, наданому до суду 27.08.2024, вказав, що у графі 33 оскаржуваного рішення зазначено сумнів щодо достовірності розподілу транспортних витрат з урахуванням вищої вартості пально-мастильних та інших експлуатаційних матеріалів за кордоном, а також наявності платних доріг тощо. Так, витрати по території України не входять до складових митної вартості, проте перевірка пропорційності розподілу витрат в даному випадку викликала сумнів у митного органу з огляду на те, що дані розрахунки спрямовані на заниження рівня митної вартості.

Так, згідно рахунку від 07.05.2024 № СФ/Б-00007 відстань по іноземній території 744 км, а вартість 52750 грн - що становить 70,90 грн/км, відстань по території України 61 км, а вартість 23250 грн - що становить 381,15 грн/км. Тобто за межами кордону України вартість перевезення за 1 км. в десять разів менша за вартість перевезення по Україні.

Враховуючи наявність платних доріг за маршрутом з порту Гданськ, вартості палива за кордоном, яка в рази вища, вбачається правомірна підозра щодо заниження таким чином митної вартості, яку декларант під час митного оформлення не зміг спростувати.

Зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. З цією метою вони мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Митниця може вимагати, а декларант має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності визначення митної вартості товару.

Статтею 17 угоди про застосування статті VII ГАТТ, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, передбачено, що ніщо не повинно тлумачитися так, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданих для цілей митної оцінки.

Таким чином, посадові особи Львівської митниці при здійсненні контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема ч. 2 ст. 53 МК України.

Позивач не надав жодних витребуваних документів, не спростував сумнівів митниці щодо заявленої митної вартості та не довів, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в т.ч. обрано метод визначення митної вартості товарів, що не дало можливості митниці перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі та стало підставою для визначення митної вартості не за першим методом, а інакше таку вартість визначити не було можливості.

Щодо картки відмови то вона лише містить інформацію про причини відмови та роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує здійснення митного оформлення, не є за своєю природою рішенням контролюючого органу та не породжує жодних правових наслідків.

Ухвалою судді від 12.08.2024 позовна заява прийнята до розгляду. відкрито спрощене позовне провадження у справі №580/7511,24 та ухвалено здійснювати розгляд справи без виклику сторін.

З`ясувавши доводи сторін, викладені у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач у справі товариство з обмеженою відповідальністю «Тайрс» відповідно до контракту №020523 від 02.05.2023р. та комерційного інвойсу №HD23CI0802T-5 від 07.03.2024 придбало в компанії QINGDAO HENGA TYRE CO., LTD (КНР) шини пневматичні гумові для використання на сільськогосподарських транспортних засобах і машинах, а саме розміром 16.5/70-18 14 PR NH-01 TTF SET FOREVER - 180 шт., вартістю 27 000,00 доларів США.

Умова поставки товару за комерційним інвойсом №HD23CI0802T-5 від 07.03.2024 згідно Міжнародних правил комерційних термінів (Інкотермс-2010) - FOB (QINGDAO,СHINA), із подальшим транспортуванням в Україну.

09.05.2024року ТОВ «Тайрс» з метою митного оформлення імпорту в Україну подало до Львівської митниці в електронному вигляді митну декларацію №24UA92U0 на шини: розміром 16.5/70-18 14 PR NH-01 TTF SET FOREVER - 180 шт., які перевозилися в окремому контейнері, в якій була вказана митна вартість автомобільних шин за інвойсом 27 000,00 доларів. Загальна митна вартість Товару становила - 1 297 640,31 грн. ( п. 45 декларації).

Разом з електронною митною декларацією позивачем на підтвердження митної вартості товару були надані копії документів: рахунок-проформа (Proforma invoice) HD230802T 02.08.2023; рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) HD23CI0802T-5 07.03.2024; коносамент (Bill of lading) DK24030059CNTSTPLGDNFD 07.03.2024; автотранспортна накладна (Road consignment note) б/н 08.05.2024р; інвойс BV/0002/05/24 07.05.2024; платіжна інструкція № 6 від 01.02.2024; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг DK24030059 від 03.05.2024; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг CФ/Б-00007 від 07.05.2024; контракт купівлі-продажу №020523 від 02.05.2023; угода про надання послуг №060423 від 06.04.2023; угода про надання послуг №140923 від 14.09.2023; договір про надання транспортних послуг №290823 від 29.08.2023; заявка № 1 від 03.05.2024; заявка № 2 від 03.05.2024; лист про оплату №2 від 07.05.2024.

За результатами митного контролю Львівською митницею були встановлені розбіжності у наданих документах та відсутність усіх відомостей, що підтверджують числове значення складових митної вартості, а саме:

- згідно з наданими декларантом комерційними документами для підтвердження витрат на транспортування до митного кордону до митної вартості відсутні витрати на страхування товару при перевезенні морським видом транспорту;

- розмір транспортних витрат непропорційно розбитий відносно всього кілометражу (відстань по іноземній території 744 км, а вартість 52750 грн., що становить 70,9 грн/км, відстань по території України 61 км, а вартість 23250 грн., що становить 381,15 грн/км). Методичними рекомендаціями з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 № 65 (далі Методичні рекомендації), визначено єдині засади формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті. Пунктом 49 розділу VI Методичних рекомендацій "Облік і калькулювання собівартості перевезень" визначено: "Вартість пально-мастильних та інших експлуатаційних матеріалів, витрачених на здійснення певних видів перевезень включається до їх собівартості за прямою ознакою. Якщо деякі мастильні та інші експлуатаційні матеріали не можливо віднести до певних видів перевезень, їх вартість включається у собівартість окремих об`єктів калькулювання шляхом розподілу пропорційно до вартості витраченого пального". Пунктом 51 Методичних рекомендацій аналогічний підхід застосовано до розподілу амортизаційних відрахувань. Таким чином, очевидним є факт, що рахунок від 07.05.2024 № СФ/Б-00007 містить відомості щодо вартості перевезень до перетину кордону України та після його перетину, які сформовані з порушенням принципів пропорційного розподілу;

- відповідно до вимог п. 2.2 зовнішньоекономічної угоди від 02.05.2023 №020523 визначено, що проформа-інвойс складається Продавцем на підставі Замовлення Покупця із зазначенням кількості та параметрів шин. Проте, даний документ декларантом не надано митному органу, що є порушенням вимог даної угоди;

- для підтвердження ціни, що фактично сплачена за товар, декларантом надано платіжну інструкцію в іноземній валюті або банківських металах від 01.02.2024 №16, яка не містить належних відомостей про виконавця надавача платіжних послуг чи його ID ключа, які б підтверджували факт виконання операцій за такою платіжною інструкцією. Отже з огляду на пункт 2 частини 2 статті 53 Митного кодексу України та пункту 4.1 зовнішньоекономічного контракту декларантом не надано належних документальних підтверджень ціни, що фактично сплачена за товар;

- необхідно зазначити, що відсутність у митній декларації країни відправлення від 07.03.2024 №00221202 відміток митних органів не може підтверджувати факт експорту товару, а саме на підставі такої митної декларації;

- відповідно до вимог п. 3.2 угоди про надання послуг від 14.09.2023 №140923 визначено, що оплата робіт і послуг здійснюється Замовником згідно з рахунком Виконавця протягом семи банківських днів від дати зазначеної у рахунку (р/ф від 11.03.2024 №DK24030059). На момент митного оформлення товару банківський платіжний документ про факт оплати таких послуг декларантом не надано митному органу, що є порушенням вимог даної угоди.

У зв`язку із встановленням невідповідності у поданих документах та відсутністю належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, митним органом надана вимога декларанту стосовно надання наступних додаткових документів для підтвердження числових складових митної вартості товарів: 1) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На вимогу митного органу декларантом надано наступні додаткові документи: прайс-лист; копію митної декларації країни відправлення.

За наслідками розгляду поданих документів відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/100352/3 від 04.07.2024 про відмову у митному оформленні товару за митною декларацією № 24UA92U0 з оформленням картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товару, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2024/001602 від 10.05.2024 р.

В обґрунтування вказаного рішення відповідач зазначив, що надана декларантом копія митної декларації країни відправлення від 07.03. 2024 № 00221202 не містить відміток митних органів, тому не може підтверджувати факт експорту товару на підставі такої митної декларації; документів, які спростовують попередньо виявлені розбіжності, декларантом митному органу не надано.

Подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а також були встановлені розбіжності у поданих документах, а тому митна вартість не може бути визнана за заявленою декларантом вартістю, що є підставою для відмови у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ.

З метою визначення митної вартості товару проведено консультації з позивачем та застосовано метод 2а ( ст. 59 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості товару за митною декларацією №24UA92U0 слугувала митна декларація МД UA209230/2024/34364 від 17.04.2024, де вартість такого товару зі схожими характеристиками становить 188,48 дол. США за шт.

Не погодившись з рішенням про відмову у коригуванні митної вартості та карткою відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товару, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим фактичним обставинам суд зазначає наступне.

Згідно п. 24 ч. 1 ст. 4 МК України митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 318 Митного кодексу України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно п. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною 1 статті 53 МК України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, передбачений частиною 2 статті 53 МК України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 5 вказаної статті визначені права митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, зокрема:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Згідно ч. 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно ч. 7 вказаної статті у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3 вказаної статті).

Згідно ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу (частина 12 статті 264 МК України).

Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема шляхом витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зі змісту приписів розділу ІІІ (Митна вартість товарів та методи її визначення) МК України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості.

Так, зокрема митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.

Відповідно, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Отже, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 09 липня 2020 року (справа № 804/5445/17), від 31 березня 2020 року (справа № 809/1858/16), від 15 лютого 2022 року (справа № 826/12901/17).

Частинами 1, 2 статті 57 (глава 9 розділу ІІІ) МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Умови застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) передбачені статтею 58 МК України.

Так згідно частини 2 вказаної статті метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Згідно частини 4 вказаної статті митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Згідно частини 5 вказаної статті ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 10 вказаної статті передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.

Судом встановлено, що згідно митної декларації № 24UA92U0 митна вартість товару була визначена декларантом (позивачем) за основним методом за ціною договору та включала ціну товару згідно комерційного інвойсу, витрати на доставку товару морським транспортом з порту м. Qingdao Китай, до порту Гданськ, Польща; витрати на вивантаження та обробку оцінюваних товарів у порту Гданськ, Польща; витрати на транспортування на митну територію України автомобільним транспортом.

На підтвердження митної вартості товару позивач надав копії документів: рахунку-проформи (Proforma invoice) HD230802T 02.08.2023; рахунку-фактури (iнвойс) (Commercial invoice) HD23CI0802T-5 07.03.2024; коносаменту (Bill of lading) DK24030059CNTSTPLGDNFD 07.03.2024; автотранспортної накладної (Road consignment note) б/н 08.05.2024р; інвойсу BV/0002/05/24 07.05.2024; платіжної інструкції № 16 від 01.02.2024; рахунку-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг DK24030059 від 03.05.2024; рахунку-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг CФ/Б-00007 від 07.05.2024; контракту купівлі-продажу №020523 від 02.05.2023; угоди про надання послуг №060423 від 06.04.2023; угоди про надання послуг №140923 від 14.09.2023; договору про перевезення №290823 від 29.08.2023; заявки №1 від 03.05.2024; листа про оплату №2 від 07.05.2024; специфікації від 07.03.2024.

Надаючи оцінку доводам відповідача щодо того, що надані позивачем документи не підтверджують заявлену митну вартість товару за основним методом, суд зазначає таке.

Відповідач у рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/100352/2 вказав, що згідно з наданими декларантом комерційними документами відсутні витрати на страхування товару при перевезенні морським видом транспорту.

Згідно ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на страхування цих товарів (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Пунктом 8 частини 2 статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, якщо здійснювалося страхування, є страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Судом встановлено, що згідно пункту 5.1 контракту №020523 від 02.05.2023, укладеного між позивачем та компанією QINGDAO HENGA TYRE CO., LTD (КНР) доставка товару здійснюється на умовах, викладених у комерційному інвойсі на кожну партію товару згідно з Інкотермс-2010.

В свою чергу комерційним інвойсом №HD23CI0802T-5 від 07.03.2024 передбачено поставку товару на умовах FOB QINGDAO (КНР).

Відповідно до умов поставки FOB (Free On Board (… named port of shipment) Франко борт (… назва порту відвантаження) згідно Інкотермс-2010 термін Франко борт означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець. За умовами терміна FOB на продавця покладається обов`язок по митному очищенню товару для експорту. Даний термін може застосовуватися тільки під час перевезення товару морським або внутрішнім водним транспортом.

Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець, однак це не покладає на покупця обов`язку здійснювати страхування товару.

Відповідач не обгрунтував, що відповідач зобов`язаний був укласти договір страхування під час морського перевезення товару, а тому його доводи щодо необхідності надання позивачем документів на підтвердження витрат зі страхування є припущеннями, відтак, не є підставою для коригування митної вартості товару.

Щодо доводів відповідача про те, що розмір транспортних витрат непропорційно розбитий відносно всього кілометражу (відстань по іноземній території 744 км, а вартість 52750 грн., що становить 70,9 грн/км, відстань по території України 61 км, а вартість 23250 грн., що становить 381,15 грн/км), то відповідно до пункту 5 частини 10 статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті

Положеннями ч. 2 статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Судом встановлено, що позивач надав відповідачу договір про надання транспортних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні №290823 від 29.08.2023, укладений з ФОП ОСОБА_1 (а.с. 24-25), заявку №1 від 03.05.2024 до договору №290823 від 29.08.2023, згідно якої місце завантаження м. Гданськ (Польща), місце розвантаження м. Львів, вартість перевезення 76 000,00 грн. (а.с. 58), рахунок-фактуру №СФ/Б-00007 від 07.05.2024 ФОП ОСОБА_1 , згідно якого вартість транспортних послуг по маршруту м. Гданськ (Польща) м. Рава Руська (Україна) складає 52 750,00 грн, вартість транспортних послуг по маршруту м. Рава Руська (Україна) м. Львів складає 23 250,00 грн. (а.с. 45).

Вважаючи, що витрати на транспортування непропорційно розбиті відносно всього кілометражу, відповідач посилається на Методичні рекомендації з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 № 65 (далі Методичні рекомендації), якими визначено єдині засади формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті.

Так, витрати по території України не входять до складових митної вартості, проте за змістом доводів відповідача перевірка пропорційності розподілу витрат в даному випадку викликала сумнів у митного органу з огляду на те, що дані розрахунки спрямовані на заниження рівня митної вартості.

Методичними рекомендаціями з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 №65, визначено єдині засади формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті.

Згідно пункту 49 Методичних рекомендацій вартість пально-мастильних та інших експлуатаційних матеріалів, витрачених на здійснення певних видів перевезень включається до їх собівартості за прямою ознакою. Якщо деякі мастильні та інші експлуатаційні матеріали неможливо віднести до певних видів перевезень, їх вартість включається у собівартість окремих об`єктів калькулювання шляхом розподілу пропорційно до вартості витраченого пального.

Згідно пункту 51 Методичних рекомендацій амортизаційні відрахування включаються безпосередньо до собівартості окремих видів перевезень (робіт, послуг). Амортизаційні відрахування по транспортних засобах, що експлуатувались при здійсненні кількох видів перевезень (робіт, послуг), розподіляються між об`єктами калькулювання пропорційно до обсягів перевезень (робіт, послуг).

Позивачем не спростовується той факт, що відстань від м. Гданськ до м. Рава Руська становить 744 км, а вартість 52750 грн., що становить 70,9 грн/км, відстань по території України - 61 км, а вартість 23250 грн., що становить 381,15 грн/км).

Також загальновідомим є факт наявності платних доріг за маршрутом з порту Гданськ до митного кордону України та відсутності платних доріг на території України, однак незважаючи на вказане ціна одного кілометру перевезення товару по іноземній території в 5,38 раз є нижчою від вартості одного кілометру перевезення товару по території України.

Також загальновідомим є факт, що вартість бензину та дизпалива в Україні не є вищою, ніж у Польщі.

Як наслідок, суд погоджується з доводами відповідача про те, що очевидним є факт, що надані рахунки на транспортні витрати містять відомості щодо вартості перевезень до перетину кордону України та після його перетину, які сформовані з порушенням принципів пропорційного розподілу, що критично занижує рівень митної вартості.

При цьому позивачем не надано ні митному органу, ні до суду обґрунтованих розрахунків та логічних доводів щодо такого непропорційного розподілу вартості транспортних витрат з приводу перевезення товару по іноземній території в порівнянні з відстанню та вартістю перевезення по території України.

Доводи позивача щодо того, що Методичні рекомендації носять рекомендаційний характер, суд вважає необгрунтованими, позаяк відповідач не стверджує про їх порушення, а лише посилається на приписи Методичних рекомендацій як такі, що дають підстави сумніватись у обгрунтованості витрат на транспортування товару, зазначених у рахунках перевізників.

Щодо того, що позивач не впливає та не контролює правильності формування собівартості товару/послуг та ведення бухгалтерського обліку своїми контрагентами, а також не впливає на внутрішні організаційно-розпорядчі процедури господарської діяльності своїх контрагентів, в тому числі щодо порядку формування ними структури ціни товару/послуг, то згідно ст. 311 Господарського кодексу України плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Згідно з приписами ст. 627 ЦК України, ст. 190 ГК України, ст. 11 Закону України «Про ціни та ціноутворення» встановлення цін у господарських правовідносинах відбувається на основі вільної самостійності їх учасників.

Відносини із вартості перевезення вантажу автомобільним транспортом як за межами України так і на території України не є предметом державного цінового регулювання.

Проте у заявці №1 від 03.05.2024 до договору про надання транспортних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні №290823 від 29.08.2023, укладеному з ФОП ОСОБА_1 (а.с. 24-25), не визначені окремо ні вартість міжнародного автоперевезення за межами державного кордону України та вартість міжнародного автоперевезення по території України, ні критерії, за якими формується вартість перевезення, натомість зазначена загальна сума 76 000 грн

Окрема вартість транспортних послуг зазначена лише у рахунку-фактурі №СФ/Б-00007 від 07.05.2024 і жодним чином не аргументована, що є підставою для обгрунтованих сумнівів у її достовірності.

Зважаючи, що позивач не надав доказів та не навів аргументів, які б спростовували непропорційний розподіл цін на автомобільні перевезення, суд дійшов висновку, що витрати на перевезення вантажу з порту Гданськ, Польща до митної території України документально не підтверджені, а тому доводи відповідача в цій частині є обгрунтованими.

Щодо посилання відповідача на ненадання позивачем замовлення, на підставі якого складається проформа-інвойс, суд зазначає, що відповідно до вимог п. 2.2 зовнішньоекономічної угоди від 02.05.2023 №020523 проформа-інвойс складається Продавцем на підставі Замовлення Покупця із зазначенням кількості та параметрів шин.

Отже замовлення покупця не є документом, який підтверджує числові показники митної вартості товару, та не входять до переліку документів, подання яких митному органу є обов`язковим відповідно до положень ч. 2 статті 53 МК України або додатковим (ч. 3 статті 53 МК України).

Митному органу забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 статті 53 МК України).

За вказаних обставин ненадання позивачем замовлення не свідчить про непідтвердження заявленої митної вартості товару.

Щодо доводів відповідача про відсутність належних документальних підтверджень ціни, що фактично сплачена за товар, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Судом встановлено, що поставка товару здійснена відповідно до міжнародного контракту № 20523 від 02.05.2023, та комерційного інвойсу № HD23CI0802T-5 від 07.03.2024 (а.с. 26), згідно з яким ціна товару становить 27 000,00 дол. США.

На підтвердження оплати 100% вартості товару позивачем надано платіжну інструкцію № 16 від 01.02.2024 на суму 27 000 дол. США,

Відповідач вважає, що платіжна інструкція №16 від 01.02.2024 яка не містить належних відомостей про виконавця надавача платіжних послуг чи його ID ключа, які б підтверджували факт виконання операцій за такою платіжною інструкцією. Отже з огляду на та пункту 4.1 зовнішньоекономічного контракту декларантом не надано належних документальних підтверджень ціни, яка сплачена за товар.

Зміст платіжної інструкції встановлено Постановою правління НБУ № 216 від 28.07.2016 «Про затвердження Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах».

Положеннями п. 14 розділу II Постанови визначено, що платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах, оформлена ініціатором в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити:

1) номер документа для ініціювання платіжної операції (може містити цифри та літери);

2) дату складання документа для ініціювання платіжної операції (число - цифрами, місяць - цифрами або словами, рік - цифрами);

3) унікальний ідентифікатор платника або найменування (повне або скорочене) платника/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), номер рахунку платника в іноземній валюті або банківських металах, адресу платника;

4) найменування та місцезнаходження надавача платіжних послуг платника (назви країни і міста);

5) цифровий або літерний код іноземної валюти або банківського металу відповідно до Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 лютого 1998 року № 34 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 19 квітня 2016 року № 269) (зі змінами) (далі - Класифікатор);

6) суму платіжної операції або масу банківських металів у тройських унціях цифрами (ціла частина числа відокремлюється комою) та словами;

7) унікальний ідентифікатор отримувача або найменування отримувача/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), номер рахунку отримувача в іноземній валюті або банківських металах, на який перераховуються кошти або банківські метали (для отримувача - фізичної особи, який не має рахунку, реквізит номера рахунку не заповнюється);

8) найменування надавача платіжних послуг отримувача [для банку - SWIFT-код/(BIC) або інший ідентифікатор банку отримувача; для небанківського надавача платіжних послуг отримувача - SWIFT-код/(BIC) або інший ідентифікатор банку отримувача, у якого небанківський надавач платіжних послуг має відкритий розрахунковий рахунок та номер розрахункового рахунку небанківського надавача платіжних послуг];

9) комісійні - зазначається порядок сплати комісійних винагород (витрат) надавачу платіжних послуг платника й іншим надавачам платіжних послуг за перерахування коштів в іноземній валюті або банківських металів за рахунок платника (OUR) або отримувача (BEN) або платника та отримувача (SHA), надається право надавачу платіжних послуг платника утримувати комісійну винагороду без платіжної інструкції платника;

10) призначення платежу;

11) код країни отримувача (три символи) відповідно до його місцезнаходження або проживання (за наявності такої інформації) або країни реєстрації (заповнюється платником або надавачем платіжних послуг платника);

12) ідентифікаційний код платника - для юридичних осіб зазначається код за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) або обліковий номер, який присвоюється контролюючими органами, для фізичних осіб зазначається реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті/запис в електронному безконтактному носії або в паспорті проставлено слово відмова);

13) підпис(и) [власноручний(і)/електронний(і)] відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має (ють) право розпоряджатися рахунком, або код автентифікації;

14) резидентність - зазначає платник - фізична особа свою та отримувача резидентність словами резидент чи нерезидент під час перерахування коштів в іноземній валюті або банківських металів на користь іншої фізичної особи в межах України.

Надавач платіжних послуг має право передбачати в платіжній інструкції в іноземній валюті або банківських металах додаткові реквізити.

У графі 52 платіжної інструкції №16 від 01.02.2024 зазначений надавач платіжних послуг платника АБ «Укргазбанк». У графі «Місце печатки (за наявності) зазначені дата та час: 01 лютого 2024 року, 11:02:43, та міститься кутовий штамп ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» з написом: «Сформовано засобами Системи дистанційного обслуговування».

Отже надана митному органу платіжна інструкція сформована з електронної форми, містять усі вищенаведені реквізити, а тому доводи митного органу про невідповідність її вимогам законодавства є безпідставними.

Отже, доводи митного органу щодо неможливості перевірити здійснення оплати товару, а тому неможливо підтвердити ціну товару, є безпідставними.

Суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України відсутність платіжних документів про оплату товару, наявність даних про його часткову оплату не можуть вплинути на заявлену митну вартість товару, оскільки вони не стоять у залежності/не спростовують ту вартість товару, що визначена у зовнішньоекономічному договорі (контракті) або документі, який його замінює, та додатків до нього: рахунку-фактурі (інвойс) або рахунку-проформі (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу). Названі документи формують зобов`язання у покупця на оплату товару у розмірі, встановленому у договорі, що свідчить про незмінність його вартості навіть за умови відсутності платіжних документів.

Вказаний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 10.04.2024 у справі № 826/7085/16.

Щодо доводів відповідача про відсутність у митній декларації країни відправлення від 07.03.2024 №00221202 відміток митних органів, тому вона не може підтверджувати факт експорту товару саме на підставі такої митної декларації, суд зазначає, що надана відповідачу міжнародна декларація країни експортера №00221202 має форму електронного документа та містить усі необхідні ідентифікатори створення цього електронного документу країною відправлення (зокрема штрих-кодовий ідентифікатор та QR код), що надає митному органу, відповідно до приписів п. 5 ч. 5 ст. 54 МКУ, право перевірити її автентичність, а в разі наявності відповідних сумнівів звернутися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Належні, достовірні та допустимі докази того, що вказана експортна декларація країни відправлення є підробленою або є такою, що не створювалась країною експортером, або містить інші недостовірні дані в рішеннях митного органу відсутні.

Тому доводи відповідача про відсутність в експортній декларації країни відправлення відміток митних органів країни відправлення не враховані судом.

Щодо ненадання банківського платіжного документа на підтвердження оплати послуг з транспортування товару морським транспортом згідно рахунку від 11.03.2024 №DK24030059) суд зазначає наступне.

Згідно пункту 5 частини 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Позивачем для підтвердження понесених супутніх витрат, пов`язаних із транспортуванням товару за комерційним інвойсом HD23CI0802T-5 від 07.03.2024 року, митному органу були надані: угода про надання послуг № 140923 від 14.09.2023 року, укладена між DK SAILING CHINA LIMITED (виконавець) та ТОВ «Тайрс» (Замовник), (а.с. 49-55), морський коносамент №DK24030059CNTSTPLGDNFD від 07.03.2024 (а.с. 27) та акт про надані послуги № DK 24030059 від 03.05.2024 (а.с. 16), відповідно до якого вказаним Виконавцем були надані, а Замовником (ТОВ «Тайрс») були отримані послуги із транспортування товару морським транспортом (ocean freight) із порту Qingdao (Китай) до порту Gdansk (Польща), на суму 4000,00 доларів США.

Відповідно до вимог п. 3.2 угоди про надання послуг від 14.09.2023 №140923 оплата робіт і послуг здійснюється Замовником згідно з рахунком Виконавця протягом семи банківських днів від дати, зазначеної у рахунку.

Як вбачається з акту про надані послуги № DK 24030059 від 03.05.2024 (а.с. 16), у ньому зазначений рахунок від 11.03.2024 №DK24030059), проте позивач доказів оплати наданих послуг не надав, отже витрати на транспортування товару морським транспортом не підтвердив.

Посилання позивача на ту обставину, що підставою для оплати є акт про надані послуги № DK 24030059 від 03.05.2024, і на дату митного оформлення семиденний строк на оплату не настав, суд вважає необгрунтованим, оскільки пунктом 2 Угоди про надання послуг від 14.09.2023 №140923 підставою для оплати є саме рахунок, а не акт наданих послуг.

Відповідно до статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товару за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при обчисленні.

Згідно ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Оскільки позивач не підтвердив належним чином витрати на транспортування товару морським транспортом до м. Гданськ (Польща) та з м. Гданськ (Польща) до м. Рава Руська, відповідач на законній підставі відмовив позивачу у митному оформленні товарів за митною декларацією №24UA9U0 від 09.05.2024 та оформив картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товару транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2024/001602.

Як зазначено вище, згідно ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Згідно ч. 2 8 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При коригуванні митної вартості товару відповідач застосував метод 2а за ціною договору щодо ідентичних товарів. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала МД №UA209230/2024/34364 від 17.04.2024 де митна вартість товару зі схожими характеристиками (Шини пневматичні гумові нові: для використання на сільськогосподарських транспортних засобах і машинах з індексом навантаження 155) становить 188,48 дол. США за шт. Коригування на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови не здійснювалось.

Отже відповідач належним чином обгрунтував застосування методу 2а за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Зі змісту спірного рішення про коригування митної вартості товару вбачається, що метод 2а за ціною договору щодо ідентичних товарів застосовано за результатами консультацій з позивачем, і жодних заперечень позивач при цьому не надав.

Заперечуючи щодо застосування методу 2а позивач зазначає, що посилання на декларацію UA 209230/2024/34364 від 17.04.2024 як джерело для коригування є недостатнім для здійснення коригування за вказаним методом, оскільки не надає можливості дослідити всі істотні умови такої міжнародної операції (умови поставки, логістика, наявність супутніх витрат, які увійшли до складу товару, характер взаємовідносин сторін, вартість за одиницю такого товару згідно інвойсу тощо).

Проте суд вважає вказані доводи необгрунтованими, оскільки позивач не наводить доказів на підтвердження того, що шини пневматичні гумові нові: для використання на сільськогосподарських транспортних засобах і машинах з індексом навантаження 155 за МД №UA209230/2024/34364 від 17.04.2024 не є ідентичним товаром по відношенню до шин пневматичних гумових нових: для використання на сільськогосподарських транспортних засобах і машинах з індексом навантаження 155, які вказані у спірній №24UA9U0 від 09.05.2024.

Отже рішення про коригування митної товарів № UA209000/2024/100352/2 від 04.07.2024 прийнято на законних підставах, а тому позовні вимоги про його скасування задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування картки у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товару транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2024/001602 від 10.05.2024, то відмова у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу оформлюється у вигляді картки відмови, яка створює для позивача правові наслідки щодо неможливості задекларувати товар за митною декларацією. Отже, картка відмови є рішенням митного органу, який має ознаки індивідуального акту, виданого на виконання владних управлінських функцій, який підлягає оскарженню, та є похідною від рішення про коригування митної товарів № UA209000/2024/100352/2 від 04.07.2024.

Оскільки рішення про коригування митної товарів № UA209000/2024/100352/2 від 04.07.2024 прийнято на законних підставах, підстави для визнання протиправною та скасування картки у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товару транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2024/001602 від 10.05.2024 також відсутні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 31 січня 2025 року.

Суддя Алла РУДЕНКО