Справа № 160/25876/24
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2025 року м. Дніпросправа № 160/25876/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Личкатої Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Павлоградської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року (суддя Боженко Н.В.) в адміністративній справі за позовом Павлоградської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Павлоградська окружна прокуратура про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

Павлоградська міська рада звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Павлоградська окружна прокуратура, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29.08.2024 про відкриття виконавчого провадження № 75918100;

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29.08.2024 про стягнення виконавчого збору;

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29.08.2024 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року відмовлено в задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовано апеляційну скаргу порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до пункту 1 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).

20.06.2024 Дніпропетровським окружним адміністративним судом у справі №160/9686/24 прийнято рішення, повний текст якого отримано позивачем 27.06.2024. 26.07.2024 позивачем було подано апеляційну скаргу про скасування рішення суду від 20.06.2024, яка була отримана Третім апеляційним адміністративним судом 30.07.2024. 31.07.2024 скаргу внесено до Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС). Про існування апеляційної скарги Павлоградська Окружна Прокуратура (Стягувач) була обізнана 31.07.2024.

28 серпня 2024 року Павлоградська Окружна Прокуратура (Стягувач) пред`явила виконавчий лист. Управління забезпечення примусового виконання рішень, не було повідомлено, що рішення першої інстанції від 20.06.2024 у справі №160/9686/24 було оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, тобто, є таким, що не набрало законної сили.

Отже, на думку скаржника судом першої інстанції не застосовано норму пункт 1 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», чим допущено порушення, оскільки на момент відкриття виконавчого провадження рішення першої інстанції не набрало законної сили, а отже виконавчий лист за № 160/9686/24 від 26.07.2024 не підлягає виконанню, оскільки виданий без достатніх правових підстав, таким чином постанова державного виконавця винесена на підставі виконавчого документу якого не повинно існувати.

Суд, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року у справі №160/9686/24 позовну заяву керівника Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави до Павлоградської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено, а саме судом:

Визнано протиправною бездіяльність Павлоградської міської ради щодо невжиття заходів з приводу набуття права власності на безхазяйне майно, а саме споруду цивільного захисту - сховище №15452, площею 950 кв.м., розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Преображенська, 1;

Зобов`язано Павлоградську міську раду вчинити дії, спрямовані на набуття права власності на безхазяйне майно шляхом звернення із заявою про взяття на облік до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме споруду цивільного захисту - сховище №15452, площею 950 кв.м., розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Преображенська, 1.

Згідно виконавчого листа по справі № 160/9686/24, рішення суду по даній справі набрало законної сили 23 липня 2024 року та Дніпропетровським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист 26 липня 2024 року.

26 липня 2024 року позивачем подано апеляційну скаргу на зазначене рішення суду.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року у справі №160/9686/24 апеляційну скаргу залишено без руху.

28 серпня 2024 року стягувачем пред`явлено виконавчий лист до виконання.

29 серпня 2024 року відповідачем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №75918100 з примусового виконання виконавчого листа у справі №160/9686/24.

Також 29 серпня 2024 року відповідачем прийнято постанови про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року за апеляційною скаргою позивача відкрито апеляційне провадження у справі №160/9686/24.

Вважаючи постанови відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 225.04.2012 № 11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013).

Умови і порядок виконання рішень судів визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404 (далі Закон №1404).

Відповідно до статті 1 Закону №1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктами 1, 2 статті 3 Закону № 1404, визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п.1 частини 1 статті 26 Закону № 1404, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За приписами частини 5 статті 26 вказаного Закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Отже, рішення суду та виконавчий лист суду є виконавчим документом, що підлягає примусовому виконанню за відповідною заявою.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №1404, у виконавчому документі зазначаються, зокрема: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала (п.1); дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ (п.2); дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню) (п.6).

Частиною 4 статті 4 Закону № 1404 визначено підстави повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Так, відповідно до п. 1 ч.4 ст.4 Закону № 1404, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).

Згідно з п. 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджену Наказ Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, у заяві про примусове виконання виконавчого документа, виданого у формі електронного документа, зазначаються зокрема: назва, номер та дата видачі виконавчого документа, орган, що видав виконавчий документ; дата набрання законної сили рішенням.

За змістом пунктів 4, 5 Розділу ІІІ Інструкції, зокрема: виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа; у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Аналіз наведених норм свідчить, що державний виконавець повинен не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа винести постанову про відкриття виконавчого провадження за умови відсутності підстав повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, передбачених частиною 4 статті 4 Закону № 1404, зокрема, якщо рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За положенням статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 2 статті 299 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 4 статті 300 КАС України, за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи відмови у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі.

Якщо апеляційна скарга подана з пропуском визначеного цим Кодексом строку, суд у випадку поновлення строку на апеляційне оскарження зупиняє дію оскаржуваного рішення в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Верховний Суд у постанові від 28.05.2019 у справі № 905/2458/16 зазначав, що принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки - перешкоджає такому виконанню.

Матеріали справи свідчать, що Дніпропетровським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року у справі №160/9686/24. Виконавчий лист містить відмітку про набраннязаконної сили рішенням суду - 23 липня 2024 року.

Також, у Єдиному державному реєстрі судових рішень наявна інформація, що днем набрання законної сили рішенням є 23 липня 2024 року.

28 серпня 2024 року стягувачем пред`явлено виконавчий лист до виконання.

29 серпня 2024 року відповідачем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №75918100 з примусового виконання виконавчого листа у справі №160/9686/24. Також 29 серпня 2024 року відповідачем прийнято постанови про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Також, судами встановлено, що 26 липня 2024 року міською радою подано апеляційну скаргу рішення суду у справі №160/9686/24.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року у справі №160/9686/24 апеляційну скаргу залишено без руху.

В ухвалі зазначено, що на дане рішення Павлоградською міською радою 26.07.2024 подана апеляційна скарга. Оскільки рішення приймалось в спрощеному провадженні та оприлюднено в єдиному державному реєстрі судових рішень 28.06.2024, строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню у відповідності до статті 295 КАС України.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року за апеляційною скаргою позивача відкрито апеляційне провадження у справі №160/9686/24.

При цьому, ухвала суду не містить відмітки про зупинення дії оскаржуваного рішення.

Матеріали справи не містять документального підтвердження обізнаності відповідача у справі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про апеляційне оскарження рішення суду у справі №160/9686/24.

Колегія суддів звертає увагу, що при пред`явленні стягувачам виконавчого листа у справі №160/9686/24 до примусового виконання, останній у відповідності до ч.1 ст. 4 Закону №1404 містив відомості про набрання законної сили, що відповідало строку зазначеному у статті 255, 295 КАС України.

Також, за статтею 38 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Також за частиною 4 статті 19 Закону № 1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Так, у постанові від 19.04.2021 у справі № 908/1099/19 Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги на дії приватного виконавця, зокрема, щодо відкриття виконавчого провадження, за практично аналогічних умов видачі судом першої інстанції наказу на виконання рішення, яке ще не набрало законної сили. В основу наведеної постанови Верховного Суду покладені висновки про те, що на момент відкриття виконавчого провадження у приватного виконавця була наявна інформація, зазначена у самому виконавчому документі, щодо дати набрання рішенням законної сили, іншої інформації щодо передчасності видачі такого наказу сторони приватному виконавцю не надали, а у останнього була відсутня можливість іншим чином перевірити інформацію щодо дати набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд у постанові від 14 січня 2021 року справа № 750/2414/17 погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що у цьому випадку жодних передбачених Законом України «Про виконавче провадження» підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження на час винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження не встановлено, державний виконавець, отримавши виконавчий документ на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, діяв у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» та у межах наданих йому повноважень, а тому жодних підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження не вбачається, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Верховний Суд у постанові від 18 серпня 2023 року cправа № 924/90/22 висновив, що у випадку, коли виконавець відкрив виконавче провадження, діючи у відповідності до вимог законодавства та Інструкції, на підставі виконавчого документа, що містив вказівку про набрання чинності рішенням суду, та за відсутності інших документальних даних, що у належному порядку спростовують таку вказівку, то у випадку поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду виконавець зупиняє розпочате виконавче провадження. Підстави для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження в такому разі відсутні. У разі, коли за наслідками апеляційного перегляду апеляційний суд залишить рішення без змін, виконавче провадження поновлюється. В іншому випадку виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, а стягнуті на його виконання суми - поверненню в порядку повороту виконання судового рішення.

Так, суд апеляційної інстанції відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою на рішення суду від 20 червня 2024 року лише 25 вересня 2024 року, то відповідно станом на 28 та 29 серпня 2024 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень не могло бути наявною іншої інформації, ніж та, що днем набрання законної сили рішенням є 23 липня 2024 року.

Отже, виконавець під час прийняття оскаржуваних постанов діяв на підставі виконавчого документу, який за формою та змістом відповідали приписам статті 4 Закону № 1404-VIII, його дія не суперечила вимогам законодавства та Інструкції. Доводів та доказів про інше матеріали справи, скарга не містять.

Зазначене свідчить, що у відповідача - Управління забезпечення примусового виконання рішень були відсутні підстави для не прийняття виконавчого листа до виконання.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника на обізнаність стягувача про апеляційне оскарження судового рішення та не повідомлення про вказані обставини Управління забезпечення примусового виконання рішень, оскільки вказані обставини не свідчать про протиправність дій саме відповідача - Управління забезпечення примусового виконання рішень при прийнятті оскаржуваних постанов.

Отже, висновок суду першої інстанції ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Павлоградської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров