Справа № 160/26689/24
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
07.10.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких додаткової винагороди виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, рекомендованої, Довідкою ВЛК Довідкою ВЛК № 746/118 від 16.06.2023.
-зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, Довідкою ВЛК № 746/118 від 16.06.2023.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час виконання обов`язків військової служби у бойовій обстановці під час безпосередньої участі у бойових діях він у складі підрозділу Військової частини НОМЕР_2 поблизу АДРЕСА_3 отримав вогнепальне кульове поранення голови, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Позивач зазначає, що в період з 17.06.2023 року по 16.07.2023 зокрема, під час перебування у відпустці для лікування після поранення, не отримував додаткової доплати у розмірі 100 000,00 грн., передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
14.10.2024 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідачем зазначено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 №14 від 16.01.2023 позивача було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 . 06.06.2023 поблизу АДРЕСА_3 позивач отримав поранення. На підставі довідки військово-лікарської комісії № 746/118 від 16.06.2023 та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 175 від 17.06.2023 позивача відправлено у відпустку тривалістю 30 календарних діб з 17.06.2023 по 16.07.2023. З врахуванням відсутності у довідці військово-лікарської комісії № № 746/118 від
16.06.2023 причинно-наслідкового зв`язку отримання поранення, зазначеного у постанові Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, а саме, відсутності відомостей щодо отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, додаткову грошову винагороду у розрахунку 100000 на місяць позивачу за час знаходження останнього у відпустці у період з 17.06.2023 року по 16.07.2023 року виплачено не було.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 проходить військову службу в Військовій частині НОМЕР_2 .
06.06.2023 ОСОБА_1 отримав вогнепальне кульове поранення голови, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. За обставин: 06 червня 2023 року поблизу с. Левадне Пологівського району Запорізької області, внаслідок обстрілу реактивною артилерією з боку противника. Вважати, що поранення, старшого лейтенанта ОСОБА_1 пов`язано із захистом Батьківщини, отримане під час виконання обов`язків військової служби в районі проведення бойових дій поблизу с. Левадне Пологівського району Запорізької області. Погіршення стану здоров`я не пов`язане з: отруєнням алкоголем, наркотичними засобами, токсичними чи отруйними речовинами, а також їх дії (асфіксія, інфаркт, зупинка серця, тощо); використанням в особистих цілях без відома командування озброєння, устаткування, інструментів та матеріалів, які належать військовій частині або використовуються нею; навмисним заподіянням військовослужбовцем шкоди своєму здоров`ю. Військовослужбовець перебував у засобах індивідуального захисту.
Вищезазначені обставини підтверджуються довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №990 від 24.12.2023 Військової частини НОМЕР_2 .
Крім того, з Витягу з протоколу засідання штатної 20 регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №2286 від 11.06.2024 судом встановлено, що травма, поранення, які отримав старший лейтенант ОСОБА_1 , 1973 року народження, підтверджені довідкою ВЛК КНП «Міська клінічна лікарня №16» ДМР від 16.06.2023 №746/118, згідно якої він на підставі статті 81 графи ІІІ Розкладу хвороб (Наказ МОУ №402 від 14 серпня 2008 року) «Потребує відпустки для лікування після травми на 30 (тридцять) календарних днів», довідкою про обставини травми (додаток 5) №990 від 24.12.2023 виданою командиром в/ч НОМЕР_2 , військово медичними документами та документами лікувальних закладів МОЗ України»: Травма, поранення: «МВТ (06.06.2023). Забій головного мозку II ст., Пластинчата субдуральна гематома правої лобної ділянки, підапоневротична гематома лобної ділянки зправа, гострий період зі стійким цефалгічним, астено-невротичним синдромом, з інсомнією, атактичним синдромом помірного ступеня. Вогнепальне рекошетуюче непроникаюче черепно-мозкове поранення лобної ділянки. Вогнепальна рана під швами. Акубаротравма зі збереженням цілосності барабанної перетинки з обох сторін». Згідно наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007, травма, поранення тяжкого ступеню, - травма, поранення, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини. Постанову про причинний зв`язок травма, поранення у довідці ВЛК КНП «Міська клінічна лікарня №16» ДМР від 16.06.2023 №746/118, - відмініти.
Відповідно до Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_2 №175 від 17.06.2023 ОСОБА_1 у період з 17.06.2023 по 16.07.2023 перебував у відпустці для лікування після поранення.
27.08.2024 позивач через свого представника адвоката Мандрика Владислава Володимировича звернувся до Військової частини НОМЕР_2 із заявою про нарахування та виплату додаткової винагороди, відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022.
08.09.2024 листом №2069/2/59/961 Військова частина НОМЕР_2 повідомила позивача про відмову в проведенні нарахування та виплату додаткової винагороди, відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022.
Непогоджуючись із невиплатою додаткової доплати, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 р. (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до ст. 1 Закону № 2232-XII (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Частиною 1 статті 2 Закону № 2232-XII встановлено військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до частини 4 статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 40 Закону № 2232-XII, гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 р. (далі - Закон № 2011-XII) (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 2 Закону №2011-XII встановлено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Згідно з абз. 4, 5 п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;
Суд зазначає, що позивач в період з 17.06.2023 по 16.07.2023 перебував у відпустці для лікування після поранення.
Також суд звертає увагу, що означене перебування у відпустці для лікування після поранення позивач здійснював у зв`язку із одержаним під час виконання бойового завдання (службових обов`язків) в Запорізькій області в ході здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, захищаючи Батьківщину, вогнепального кульового поранення голови, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №990 від 24.12.2023 Військової частини НОМЕР_2 та Витягом з протоколу засідання штатної 20 регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №2286 від 11.06.2024.
Таким чином на підставі вищевикладеного позивач набув право на включення до наказу про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000,00 грн.
В свою чергу доказів включення позивача до означених наказів відповідачем до суду не надано, а також не надано доказів виплати позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100 000,00 грн. за означені періоди.
З огляду на зазначене суд доходить висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди за безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії) в розмірі 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за період з 17.06.2023 по 16.07.2023.
З урахуванням вищевикладеного, з метою відновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди за безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), в розмірі 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, встановленої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 року.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч. 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_4 визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в повному обсязі.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких додаткової винагороди виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, рекомендованої, Довідкою ВЛК Довідкою ВЛК № 746/118 від 16.06.2023.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, Довідкою ВЛК № 746/118 від 16.06.2023.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 16.12.2024.

Суддя О.В. Царікова