Справа № 600/3880/24-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/3880/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить суд винести рішення, яким:

- визнати протиправною відмову №50 від 08.08.2024 року Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 31.07.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на протиправність відмови у призначенні пенсії по інвалідності та вважає безпідставним не зарахування до страхового стажу період роботи з 29.03.2000 р. по 30.08.2000 р., період навчання по академічній довідці з 01.09.2000 р. по 06.11.2001 р., період навчання з 01.09.2001 р. по 31.12.2003 р., 01.01.2004 р. по 20.06.2005 р., періоду роботи з 04.10.2004 р. по 28.02.2006 р., на підставі наданих довідок та трудової книжки.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити. У відзиві відповідач вказує, що у відповідача відсутній достатній страховий стаж (не менше 07 років) для призначення пенсії по інвалідності. Відповідач повідомив, що посадовими особами не було зараховано період навчання по академічній довідці з 01.09.2000 р. по 06.11.2001 р., оскільки згідно наданої довідки позивач відрахований за пропуски занять без поважних причин за наказом №574-ст. від 06.11.2001 року. Однак, на думку відповідача, академічна довідка свідчить лише про припинення навчання, у ній взагалі відсутні відомості про наказ, на підставі якого позивача було зараховано до навчання та не надано вказаного наказу. Таким чином, на думку відповідача, без додаткового документального підтвердження, немає підстав для врахування оспорюваного періоду навчання з 01.09.2000 р. по 06.11.2001 р. до страхового стажу. Також, відповідач зазначає, що посадовими особами не було зараховано період навчання позивача з 01.09.2001 по 31.12.2003 року по диплому НОМЕР_1 , оскільки в наведеному документі вказано лише рік вступу та завершення навчання, однак взагалі не зазначено число та місяць, що унеможливлюють підтвердити конкретний період навчання позивача. Посадовими особами не було також зараховано період навчання з 01.01.2004 по 20.06.2005 року по диплому НОМЕР_1 , оскільки страхові внески за дані періоди навчання сплачено не було. Крім того, посадовими особами не було зараховано період роботи з 04.10.2004 по 28.02.2006 р., оскільки з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р., а з 19.06.2023 року для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. У зв`язку із вказаним пенсії громадянам, які працювали на території республік колишнього СРСР, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 року № 1058-IV. При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на територіях цих держав по 31.12.1991 року. Також, посадовими особами не було зараховано період роботи з 29.03.2000 по 30.08.2000 року до страхового стажу, оскільки за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не прослідковується робота за вказаний період. З вказаних підстав відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Рух справи у суді

Cудом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

31.07.2024 р. представник позивача звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, рішенням №50 від 08.08.2024 року відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Також у рішенні вказано про не зарахування до страхового стажу позивача наступних періодів:

- періоду навчання з 01.09.2000 по 06.11.2001 року, оскільки відсутній наказ на зарахування на навчання;

- періоду навчання з 01.09.2001 по 31.12.2003 року, оскільки в додатку до диплому НОМЕР_2 не вірно вказано прізвище до паспортних даних заявника та не вказано дату та місяць вступу до навчального закладу;

- періоду навчання з 01.01.2004 по 20.06.2005 року та з 02.10.2004 по 28.12.2004 року, оскільки зарахування до стажу періоду навчання з 01.01.2004 р. можливо при сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України;

- періоду роботи з 04.10.2004 р. по 28.02.2006 р., оскільки з 19.06.2023 р. для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р., у зв`язку із чим стаж зараховується по 31.12.1991 року;

- період роботи з 29.03.2000 р. по 30.08.2000 р., оскільки за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не прослідковується робота за вказаний період. (а.с. 31-32).

Матеріали справи містять копію диплома СБ3205639 від 04.07.2005 р. Кіржачського машинобудівного коледжу про присвоєння позивачу кваліфікації «технік». Також згідно копії додатку до вказаного диплому зазначено роки вступу та закінчення навчання 2002-2005, нормативний строк навчання зазначено 2 роки 10 місяців. (а.с. 18, 22-23).

Також матеріали справи містять копію академічної довідки Чернівецького національного університету ім. Юрія Федьковича №020161 від 01.07.2004 р., де вказано період навчання з 01.09.2000 р. по 06.11.2001 р. Зазначено, що позивач був відрахований за пропуски занять без поважних причин за наказом №574-ст від 06.11.2001 року. (а.с. 19-20).

Крім того, матеріали справи містять копію свідоцтва Кіржачського машинобудівного коледжу реєстраційний номер №610 про підвищення кваліфікації позивача, де вказано періоди навчання з 02.10.2004 р. по 28.12.2004 року. (а.с. 21).

До матеріалів справи додано копію трудової книжки позивача НОМЕР_3 . (а.с. 25-26).

Матеріали справи містять довідку ГУ ДПС у Чернівецькій області від 30.07.2024 р. про те, що позивач з 17.10.2002 р. по 08.02.2017 р. перебував на податковому обліку як фізична особа-підприємець. (а.с. 24).

Також матеріали справи містять копію довідки форми ОК-5 про застраховану особу ОСОБА_1 за 2001 р., 2007 р., 2013-2016 роки. (а.с. 27-28).

Згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією №803531 про встановлення позивачу 3 групи інвалідності 17.07.2024 року. (а.с. 29-30)

Мотивувальна частина

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно із ч.1 ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України

За приписами ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом визначає Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003 року (далі Закон № 1058-ІV) за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст. 30 Закону № 1058IV, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу.

Умовою для призначення таких пенсій за нормами Закону є наявність страхового стажу від одного до чотирнадцяти років залежно від віку особи з інвалідністю та групи інвалідності.

Згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією №803531 позивачу встановлено 3 групи інвалідності 17.07.2024 року.

Згідно з ст. 32 Закону № 1058IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп до досягнення особою: до досягнення особою 23 років включно - 1 рік; від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 2 роки; від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки; від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки; від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років; від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років; від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років; від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років; від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років; від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років; від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років; від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років; від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років; від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

31.07.2024 р. представник позивача звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, рішенням №50 від 08.08.2024 року відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (не менше 7 років). Також у рішенні вказано про не зарахування до страхового стажу позивача наступних періодів:

- періоду навчання з 01.09.2000 по 06.11.2001 року, оскільки відсутній наказ на зарахування на навчання;

- періоду навчання з 01.09.2001 по 31.12.2003 року, оскільки в додатку до диплому НОМЕР_2 не вірно вказано прізвище до паспортних даних заявника та не вказано дату та місяць вступу до навчального закладу;

- періоду навчання з 01.01.2004 по 20.06.2005 року та з 02.10.2004 по 28.12.2004 року, оскільки зарахування до стажу періоду навчання з 01.01.2004 р. можливо при сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України;

- періоду роботи з 04.10.2004 р. по 28.02.2006 р., оскільки з 19.06.2023 р. для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р., у зв`язку із чим стаж зараховується по 31.12.1991 року;

- період роботи з 29.03.2000 р. по 30.08.2000 р., оскільки за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не прослідковується робота за вказаний період.

Згідно з ч. 1 ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За правилами п.п. 1.1 п. 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Крім того, у п. 3 Порядку зазначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.

Суд наголошує, що обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами. Іншого чинним законодавством не передбачено.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 березня 2015 року у справі № 21-11а15.

За положеннями статті 20 Закону №1058-ІV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески являються складовою умовою існування солідарної системи та підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну (або не в повному обсязі) сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

При цьому, відповідачем не заперечується, що згідно з вищевказаними записами трудової книжки позивач в період з 29.03.2000 р. по 30.08.2000 р. працював в Кредитній спілці «Самопоміч».

Разом з тим, обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок згідно із частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI покладено на платника єдиного внеску.

Суд зазначає, що періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до відповідного стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

Відтак, відсутність в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування - індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію, оскільки остання не може нести за це відповідальність.

Аналогічні висновки приведено у постановах Верховного Суду від 17.11.2021 у справі №242/5635/16-а та від 15.06.2022 у справі №383/102/14-а.

Таким чином, суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо не зарахування періоду роботи позивача з 29.03.2000 р. по 30.08.2000 р., з підстав відсутності даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за вказаний період.

Суд наголошує увагу відповідача, що ненадання/ненадходження інформації щодо відрахованих сум єдиного соціального внеску до відповідного пенсійного фонду не може бути підставою для позбавлення особи права на пенсійне забезпечення та врахування стажу за вказаний час роботи, який підтверджений відомостями трудової книжки.

В розрізі спірних правовідносин та за умови підтвердження cтажу роботи позивача відповідними документами, зокрема відомостями з трудової книжки, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах № 423/757/17 від 01.03.2021 року та №340/1454/21 від 11 жовтня 2023 року.

Щодо не зарахування періоду роботи позивача з 04.10.2004 р. по 28.02.2006 р. в ООО ТТЦ «Чек - сервіс» суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Згідно зі ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким чином, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Угоди "Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення" від 13.03.1992 (чинна у періоди роботи позивача), укладеної між Україною і росією, передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Угоди "Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення" для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу.

Статтею 3 Угоди також передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Отже, цією Угодою визначений стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії та заробіток за відповідний період підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення". Крім того, Україна вжила заходів щодо денонсації Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення в листопаді 2022, і вказана угода припинила свою дію для України 19.06.2023.

Разом із тим, відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.1999щодо тлумачення частини першої статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Проаналізувавши вказане можна зробити висновок, що з 19.06.2023, тобто моменту коли Угода припинила свою дію для України, трудовий стаж громадян України набутий в країнах учасницях Угоди не зараховується. Однак, у розглядуваній справі позивач громадянин України здійснював трудову діяльність з 04.10.2004 р. по 28.02.2006 р. в період дії Угоди і громадянам держав-учасників угоди зараховувався трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держава, з огляду на зазначене, рішення пенсійного органу в цій частині є протиправним, а страховий стаж належить до зарахування.

Щодо не зарахування періодів незакінченого навчання позивача з 01.09.2000 р. по 06.11.2001 р. в Чернівецькому національному університету ім. Юрія Федьковича, суд зазначає наступне.

Згідно з п. «д» ст. 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з п. 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок 637), період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Отже, належними доказами для зарахування періоду навчання до страхового стажу є диплом, посвідчення, свідоцтво, а також довідки та інші документи, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Судом встановлено, що пенсійним органом не зараховано до страхового стажу позивача, зокрема, період навчання з 01.09.2000 по 06.11.2001 року, оскільки відсутній наказ на зарахування на навчання. Судом досліджено копію академічної довідки Чернівецького національного університету ім. Юрія Федьковича №020161 від 01.07.2004 р., де вказано період навчання позивача по спеціальності «прикладна фізика» з 01.09.2000 р. по 06.11.2001 р. При цьому, у вказаній довідці міститься посилання на наказ №574-ст від 06.11.2001 р., однак відсутнє зазначення наказу про вступ позивача на навчання. Крім того, суд вважає, що в порушення п. 8 Порядок 637 зі змісту вказаної довідки неможливо встановити закінчення позивачем повного навчального періоду або окремих його етапів, оскільки у довідці міститься інформація лише щодо його відрахування за пропуски занять без поважних причин.

Таким чином, суд вважає правомірними доводи пенсійного органу щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.2000 р. по 06.11.2001 року.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача період навчання у Кіржачському машинобудівному коледжі з 2002 по 2005 рік, з підстав того, що в додатку до диплому НОМЕР_2 не вірно вказано прізвище до паспортних даних заявника та не вказано дату та місяць вступу до навчального закладу, суд зазначає наступне.

Судом досліджено диплом СБ3205639 від 04.07.2005 р. Кіржачського машинобудівного коледжу російської федерації, складений на російській мові. Стосовно того, що відповідач посилається на невідповідності із паспортними даними, то прізвище позивача на українській мові " ОСОБА_2 ", а на російській " ОСОБА_2 ", у зв`язку із тим, що диплом складено російською невідповідностей у прізвищі немає.

Згідно вимог ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. При постановлянні рішення суд надає мотивовану оцінку кожного аргументу сторони. Норми ст. 56 Закону № 1788-ХІІ регулюють види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію в Україні. Однак, позивач жодним чином не обґрунтовує у позові та не наводить доводів, з яких причин навчання в іншій державі має бути зараховано до його трудового стажу.

Крім того, у додатку до диплому СБ3205639 вказано, що позивач вступив на навчання до Кіржачського машинобудівного коледжу у 2002 році, а закінчив навчання у 2005 році. Однак, суд звертає увагу, що відсутність зазначення дати та місяця періодів навчання унеможливлюють встановити точну дату вступу позивача на навчання та його закінчення. Таким чином, з урахуванням цих неточностей, які містяться у додатку до диплома СБ3205639 від 04.07.2005 р., відсутня можливість зарахування вказаного періоду навчання до страхового стажу, без надання уточнених документів та пояснень.

Судом також було встановлено, що пенсійним органом не зараховано до страхового стажу позивача періоди навчання з 01.01.2004 по 20.06.2005 року (згідно диплома СБ3205639) та з 02.10.2004 по 28.12.2004 року (згідно свідоцтва Кіржачського машинобудівного коледжу реєстраційний номер №610 про підвищення кваліфікації), оскільки зарахування до стажу періоду навчання з 01.01.2004 р. можливо при сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи, що дає право на призначення трудових пенсій, зараховуються, зокрема, періоди, коли особа не працювала, у зв`язку з навчанням у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ («Види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію») до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно із ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР час навчання в професійно-технічному учбовому закладі зараховується в трудовий стаж учня, слухача, у тому числі в стаж роботи за фахом, яка надає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу по придбаній професії не перевищує 3 місяці.

На підтвердження зазначених періодів навчання матеріали справи містять копію диплома СБ3205639 від 04.07.2005 р. та копію свідоцтва Кіржачського машинобудівного коледжу реєстраційний номер № 610 про підвищення кваліфікації позивача.

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 1058-IV визначено перелік осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню. Водночас, суд звертає увагу, що зазначений перелік не містить періодів проходження громадянами навчання у середніх та вищих навчальних закладах.

За положеннями ч. 1 ст. 14 Закону № 1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, зокрема: підприємства, установи, організації, військові частини та органи, які виплачують заробітну плату (винагороду), грошове забезпечення, допомогу, надбавку або компенсацію, - для осіб, зазначених у п.п.6-9, 11 і 12 ст. 11 цього Закону; застраховані особи, зазначені у п.п.2, 3 і 13 ст. 11 та ч. 1 ст. 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 1058-IV особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11 цього Закону, у тому числі особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, а також в аспірантурі та докторантурі, іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Частиною 1 ст. 15 Закону № 1058-IV передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в ст. 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в ч. 1 ст. 12 цього Закону.

Проаналізувавши наведені нормативно-правові приписи, суд вважає, що наявність у особи права на призначення пенсії відбувається за умовами Закону № 1058-IV, при цьому однією з обов`язкових умов є наявність у особи мінімально визначеного цим законом страхового стажу, а у визначених випадках - пільгового стажу; при цьому, до страхового стажу не зараховуються періоди навчання у середніх та вищих закладах освіти (у зв`язку із тим, що зазначені заклади не є платниками страхових внесків до солідарної системи) - за виключенням випадків, коли особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, а також в аспірантурі та докторантурі, взяли участь у добровільному страхуванні відповідно до ст. 12 Закону № 1058-IV.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (Закон № 1788-ХІІ), яким було врегульовано порядок та умови призначення пенсії за віком (в тому числі й на пільгових умовах) до 1 січня 2004 року, визначено, що право на пенсію за віком (в тому числі на пільгових умовах) («трудову пенсію») мали/мають особи, за умови, зокрема, наявності певного «трудового стажу», «стажу роботи».

Суд зауважує, що зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «стаж страховий», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Суд вважає, що зарахування періоду навчання до страхового стажу за умови сплати страхових внесків розповсюджується на правовідносини, які виникли з 01.01.2004 р., тобто на періоди навчання початок яких розпочинається після вказаної дати.

Таким чином, суд дійшов висновку, період навчання згідно копій диплома СБ3205639 від 04.07.2005 р. (з додатком), не може бути зарахований до страхового стажу позивача без надання додаткових відомостей щодо дати вступу на навчання та його закінчення і без обґрунтування можливості зарахування навчання в іншій державі до трудового стажу в Україні.

Також період підвищення кваліфікації з 02.10.2004 по 28.12.2004 року (згідно свідоцтва Кіржачського машинобудівного коледжу реєстраційний номер №610 про підвищення кваліфікації) накладається з періодом роботи позивача з 04.10.2004 р. в ООО ТТЦ «Чек-сервіс», що унеможливлює зарахування вказаного періоду до його страхового стажу. Суд звертає увагу, що чинне законодавство не передбачає зарахування одного й того самого періоду до страхового стажу двічі. Отже, період підвищення кваліфікації з 02.10.2004 по 28.12.2004 року не можу бути зарахований до страхового стажу позивача.

Що стосується періоду навчання позивача згідно диплома СБ3205639, то суд встановив, що на підставі вказаного диплома з додатком, через наявність неточностей в частині дати та місяця вступу на навчання неможливо зарахувати вказаний період навчання до страхового стажу позивача.

З вказаних підстав суд погоджується з доводами пенсійного органу, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоди його навчання та підвищення кваліфікації.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірність частини висновків рішення №50 від 08.08.2024 року Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у призначенні пенсії ОСОБА_1 , а судом встановлено, що позивачу безпідставно не було зараховано до страхового стажу періоди роботи з 29.03.2000 р. по 30.08.2000 р. та з 04.10.2004 р. по 28.02.2006 р., а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Що стосується решти підстав відмови, суд вважає їх правомірними, а доводи позивача необґрунтованими та безпідставними, однак це не впливає на необхідність скасування спірного рішення. Водночас, позивач у позові просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 31.07.2024 року. Суд встановив, що під час прийняття оскаржуваного рішення пенсійний орган неповно дослідив документи, надані позивачем для призначення пенсії, не провів розрахунок страхового стажу, зокрема в частині зарахування до страхового стажу періоду роботи з 29.03.2000 р. по 30.08.2000 р. та 04.10.2004 р. по 28.02.2006 р. Також суд вважає, що пенсійним органом неналежно досліджено питання наявності у відповідача умов, визначених ст. 32 Закону № 1058IV, а тому відновлення порушеного права позивача підлягає шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 31.07.2024 р. про призначення пенсії із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 29.03.2000 р. по 30.08.2000 р. та 04.10.2004 р. по 28.02.2006 р. З огляду на вказане суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (суб`єкта, який прийняв протиправне рішення) сплачений судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення №50 від 08.08.2024 року Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.07.2024 р. про призначення пенсії по інвалідності із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 29.03.2000 р. по 30.08.2000 р. та з 04.10.2004 р. по 28.02.2006 р.

4. В решті позову відмовити.

5. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в сумі 1211,20 грн згідно квитанції №0.0..1 від 28.03.2024 року.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (58002, м.Чернівці, площа Центральна, 3, ); Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69005).

Суддя Т.М. Брезіна