Справа № 420/10071/24
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі відповідач, ГУ ДПС в Одеській області), в якому просить визнати протиправними та скасувати прийняті ГУ ДПС в Одеській області податкові повідомлення-рішення:

- від 08.12.2023 № 2-1554-UА0073549 на суму податкового зобов`язання 8776,91 грн за 2020 рік;

- від 08.12.2023 № 2-1554-UА0073549 на суму податкового зобов`язання 1723,50 грн за 2020 рік;

- від 08.12.2023 № 2-1554-UА0073549 на суму податкового зобов`язання 13380,00 грн за 2021 рік;

- від 05.04.2023 № 2-1554-UА0073549 на суму податкового зобов`язання 14495,00 грн за 2022 рік.

Ухвалою від 04.04.2024 провадження у вказаній справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 29.04.2024 клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін залишити без задоволення.

Відповідач 19.04.2024 подав відзив, а 24.04.2024 позивач надав відповідь на відзив.

Враховуючи, що учасниками справи подані необхідні для розгляду справи заяви по суті спору та докази, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення.

Рішення ухвалюється судом в межах строку розгляду справи з урахуванням строку перебування судді у щорічній основній відпустці та на лікарняному, а також з урахуванням періодів тривалої відсутності електроенергії в будівлі суду внаслідок ракетних обстрілів збройними угрупуваннями російської федерації та тривалості повітряних тривог, оголошених в м. Одесі.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 19.12.2008 зареєстрований як фізична особа-підприємець, знаходиться на обліку в Суворівській ДПІ на єдиному податку 3 група 5%, основним видом економічної діяльності є з 2020 року 25.11 «Виробництво металевих конструкцій та частин конструкцій», з 2021 року - 27.12 «Виробництво електророзподільчої та контрольної апаратури».

Позивач є власником, зокрема, такого нерухомого майна:

нежитлового приміщення загальною площею 214.9 кв.м., реєстраційний номер: 101, дата реєстрації: 10.02.2020, адреса: АДРЕСА_1 ;

нежитлового приміщення загальною площею 223 кв.м., реєстраційний номер: 101, дата реєстрації: 10.02.2020, адреса: АДРЕСА_2 .

Наведені обставини підтверджуються, у тому числі, відповіддю з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 1082455 від 31.01.2025.

Згідно з технічним паспортом на виробничий будинок за адресою АДРЕСА_3 , об`єкт нерухомості складається з:

- нежитлової будівлі цеху (літера «В»), яка складається з ІІ поверхів, а саме: І поверх загальною площею 158,2 кв.м., ІІ поверх загальною площею 223,0 кв.м., антресолі площею 20,3 кв.м., що загалом складає 401,5 кв.м.;

- нежитлової будівлі сараю (літера «Г») загальною площею 36,4 кв.м.

Загальна площа об`єкту становить 437,9 кв.м.

До 10.02.2020 зазначений об`єкт площею 437,9 кв.м. був зареєстрований за №101.

Контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ 2-1554-UА0073549 від 08.12.2023, яким позивачу на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачений фізичними особами ( АДРЕСА_2 , загальна площа 223.0 кв.м, право власності з 05.02.2020) на суму податкового зобов`язання 8776,91 грн за 2020 рік;

- № 2-1554-UА0073549 від 08.12.2023, яким позивачу на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачений фізичними особами ( АДРЕСА_3 , загальна площа 437,9 кв.м, право власності з 03.07.2018) на суму податкового зобов`язання 1723,50 грн за 2020 рік;

- № 2-1554-UА0073549 від 08.12.2023, яким позивачу на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачений фізичними особами ( АДРЕСА_2 , загальна площа 223,0 кв.м, право власності з 05.02.2020) на суму податкового зобов`язання 13380,00 грн за 2021 рік;

- № 2-1554-UА0073549 від 05.04.2023, яким позивачу на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачений фізичними особами ( АДРЕСА_2 , загальна площа 223.0 кв.м, право власності з 05.02.2020) в розмірі 14495,00 грн за 2022 рік.

Уважаючи ці податкові повідомлення протиправними, позивач звернувся до суду.

Протиправність податкових повідомлень-рішень обґрунтовує тим, що належне йому нерухоме майно відноситься до будівель промисловості, на які розповсюджується дія підпункту «є» пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а тому податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на таке майно не повинен нараховуватись та сплачуватись.

Відповідач у відзиві заперечує проти задоволення позову, покликаючись на те, що будівлі позивача не відносяться до будівель промисловості, на які розповсюджується дія положень підпункту «є» пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Позивач у відповіді на відзив покликається на те, що відповідачем так і не спростовано доводів позовної заяви.

Оцінюючи доводи та аргументи сторін, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

За приписами підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті (пункт 30.1 статті 30 Податкового кодексу України).

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

Таким чином, підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2021 року у справі № 812/1800/18 дійшов висновку, що обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), за суб`єктним складом, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, сама по собі наявність спеціального статусу будівлі, а саме: будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування, оскільки законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його до застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 820/3556/17.

У даному спірному випадку законодавцем встановлено дві одночасні умови для звільнення об`єкта нерухомості від оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, а саме:

1) об`єктом нерухомості мають бути виключно промислові будівлі, які віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

2) такі промислові будівлі повинні використовуватися суб`єктом господарювання за призначенням за видами основної діяльність які класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010.

Згідно з положеннями підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості це будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості.

До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Згідно пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості», 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне», 1252.8 «Склади універсальні», 1252.9 «Склади та сховища інші».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000. При цьому положення підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України поширюють свою дію, в тому числі і на складські приміщення промислових підприємств.

З матеріалів справи видно, що позивач є власником об`єкта нежитлової нерухомості - виробничого будинку за адресою м. Одеса, вулиця Середня, будинок 10-А/2, приміщення 1 загальною площею 214.9 кв.м. та приміщення 2 загальною площею 223 кв.м.

Згідно з експертним висновком АС1 № 2315102 від 31.05.2023, виконаним Державним підприємством «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві», зазначений об`єкт нерухомості за своїм функціональним призначенням «виробництво частин конструкцій електротехнічних мереж будівель, зокрема, щитів 0,4 кВ, постів кнопочних тощо, збирання панелей з металоконструкцій та ремонт електроустаткування» класифікується за кодом 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості» Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 19.12.2008 зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює господарську діяльність за основними видами економічної діяльності: з 2020 року 25.11 «Виробництво металевих конструкцій та частин конструкцій», з 2021 року - 27.12 «Виробництво електророзподільчої та контрольної апаратури».

Обставини здійснення позивачем господарської діяльності відповідно до основного виду діяльності підтверджується наданими до суду копіями договорів на виконання робіт, актів виконаних робіт з контрагентами за 2020 2022 роки, деклараціями з єдиного податку за 2020 2022 роки.

Зазначені основні види діяльності позивача класифікуються у секції «С» КВЕД ДК 009:2010.

Відповідачем не надано жодного доказу того, що позивач не здійснює господарську діяльність, що класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, а також що зазначені об`єкти нерухомості використовуються позивачем не за призначенням чи в будь-яких інших цілях, крім вищезазначеної промислової діяльності.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що в силу приписів підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України відповідне нерухоме майно, яким володіє позивач, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Тому визначення відповідачем у оскаржених податкових повідомленнях-рішеннях позивачу сум податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки є протиправним.

Згідно із ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх доводів, і не довів в повному обсязі правомірність свого рішення, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснюється за правилами статей 139, 143 КАС України.

Так, згідно з частинами 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 1 211,20 грн згідно із платіжною інструкцією № 0.0..1 від 01.03.2024.

Оскільки позов задоволено в повному обсязі, то відшкодуванню позивачу підлягають усі понесені судові витрати.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 08.12.2023 №2-1554-UА0073549.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 08.12.2023 №2-1554-UА0073549.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 08.12.2023 №2-1554-UА0073549.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 05.04.2023 №2-1554-UА0073549.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, код ЄДРПОУ ВП44069166) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати із сплати судового збору в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний