Справа № 420/25237/24
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивачка звернулася з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 18 від 24.07.2024 року, щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до страхового стажу періоди роботи, які зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , з датою заповнення 18.07.1983 року, періоди роботи з 18.07.1983 по 14.05.1986 року, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 та період роботи з 15.08.1991 по 25.05.1992 роки з 01.06.1992 по 27.06.1992 року та з 06.07.1992 по 12.11.1992 роки, а також призначити пенсію за віком з 06.04.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що пенсійний орган протиправно не зарахував до її страхового стажу періоди роботи за записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 18.07.1983 року з 18.07.1983 до 14.05.1986, з 15.08.1991 до 25.05.1992, з 01.06.1992 до 27.06.1992, з 06.07.1992 до 12.11.1992 та відмовив у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідної кількості страхового стажу. Позивачка вважає, що вона не може нести відповідальність за правильність заповнення трудової книжки, а недоліки її заповнення не є підставою для відмови у зарахуванні періодів трудової діяльності до страхового стажу. Позовні вимоги просить задовольнити.

За змістом відзиву, ГУ ПФУ в Одеській області позовні вимоги не визнає та у задоволенні позову просить відмовити. Позиція ґрунтується на тому, що для призначення пенсії у позивачки не вистачило страхового стажу. Спірні періоди до страхового стажу не зараховані, оскільки запис про звільнення у трудовій книжці містить виправлення, не засвідчений належним чином, а також, записи про звільнення засвідчені печатками організації на іноземній мові. Періоди догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку не зараховані, оскільки у свідоцтвах про народження зазначене дошлюбне прізвище матері, зміна якого, не підтверджена документами. Враховуючи те, що трудова книжка заповнена з порушенням вимог Інструкції № 58, підстави для врахування спірних періодів роботи відсутні.

Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відзив не подало, ухвала про відкриття спрощеного позовного провадження від 14.08.2024 року доставлена до електронного кабінету 15.08.2024 року.

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд установив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02.07.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV (далі Закон № 1058).

Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (далі Порядок № 22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

09.07.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області було винесено рішення про відмову у призначенні пенсії відповідно до Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Страховий стаж позивачки на момент подання заяви про призначення пенсії складав 21 рік 10 місяців 16 днів (необхідний страховий стаж -31 рік).

16.07.2024 року позивачка вдруге звернулася до Головного управління із заявою про призначення пенсії.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

24.07.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області винесено рішення про відмову у призначенні пенсії відповідно до Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Страховий стаж позивачки на момент подання заяви про призначення пенсії складав 30 років 10 місяців 4 дні (необхідний страховий стаж -31 рік).

Так, позивачці не зараховано до страхового стажу такі періоди:

- період роботи з 18.07.1983 по 14.05.1986 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки в записі про звільнення з роботи виправлено рік наказу та не завірено належним чином (Позивачу було роз`яснено, що для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи видану на підставі первинних документів та довідку про перейменування підприємства);

- періоди роботи з 15.08.1991 по 25.05.1992, з 01.06.1992 по 27.06.1992 та з 06.07.1992 по 12.11.1992 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки записи про звільнення з роботи завірені печатками організації на іноземній мові (Позивачу дано роз`яснення, що для зарахування необхідно долучити нотаріально завірений переклад печаток організацій).

- період догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно свідоцтв про народження, оскільки в поданих свідоцтвах зазначено дошлюбне прізвище матері та відсутній документ про зміну цього прізвища.

Позивачка вважає протиправним рішення, оскільки періоди роботи з 18.07.1983 по 14.05.1986 року, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 та період роботи з 15.08.1991 по 25.05.1992 роки з 01.06.1992 по 27.06.1992 року та з 06.07.1992 по 12.11.1992 роки підлягають зарахуванню до її страхового стажу. На її думку, пенсіонер не може нести відповідальність за недоліки у трудовій книжці.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058) та Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон № 1788).

Згідно зі ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058).

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10.06.2024 року по справі № 505/1494/24, яке набрало законної сили 11.07.2024 року, встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трудової книжки серії НОМЕР_1 від 18.07.1983 року.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 18.07.1983 року позивачка має такі періоди трудової діяльності:

- період роботи з 18.07.1983 по 14.05.1986 (запис № 2-3) записи про прийняття на роботу та звільнення містять посилання на накази та засвідчені уповноваженою особою із відтиском печатки;

- з 15.11.1991 по 25.05.1992 (запис № 11-12), з 01.06.1992 по 27.06.1992 (запис № 13-14) та з 06.07.1992 по 12.11.1992 (запис № 15-16) - записи про прийняття на роботу та звільнення містять посилання на накази та засвідчені уповноваженою особою із відтиском печатки.

На дату внесення цих записів до трудової книжки позивача була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок, на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1974 № 162, затвердженої Державним комітетом СРСР про працю та соціальні питання.

Так, відповідно до згаданої Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність. Прийняття на роботу без трудової книжки не допускається.

Заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності працівника…

До трудової книжки заносяться відомості про працівника …, про його роботу …, нагороди …

Пунктом 2.6 Інструкції передбачено, що запис у трудовій книжці про звільнення працівника здійснюється з дотриманням таких правил: у графі 1 проставляється порядковий номер запису; у графі 2 дата звільнення; у графі 3 підстава звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата та номер.

Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що при звільненні працівника або службовця всі записи про роботу, нагороди та заохочення, внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.93 № 301 (301-93-п) "Про трудові книжки працівників" Міністерство праці України, Міністерство юстиції України і Міністерство соціального захисту населення України затвердило Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 (далі Інструкція).

Інструкцією зокрема передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 2.27 Інструкції передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Суд зазначає, що за загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині зарахування періодів трудової діяльності до страхового стажу.

Подібний правовий висновок сформований Верховним Судом у Постанові від 30.09.2021 року по справі № 300/860/17.

Також варто зауважити, що саме орган пенсійного фонду України відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058, а не особа, наділений правом, в разі наявності певних розбіжностей у документах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, в тому числі пенсійних органів іноземних держав, та не перекладати на особу обов`язок збирання доказів щодо підтвердження періодів трудової діяльності.

Враховуючи, що записи про спірну трудову діяльність позивачки, а саме: з 18.07.1983 по 14.05.1986 (запис № 2-3); з 15.11.1991 по 25.05.1992 (запис № 11-12); з 01.06.1992 по 27.06.1992 (запис № 13-14); з 06.07.1992 по 12.11.1992 (запис № 15-16) містять необхідну для обрахунку страхового стажу інформацію період роботи, посилання на накази, засвідчені уповноваженою посадовою особою підприємства та печаткою, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував ці періоди до страхового стажу.

З огляду на неправильний обрахунок страхового стажу позивачки оскаржуване рішення є неправомірним та підлягає скасуванню.

Таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 15.08.1991 року до 25.05.1992 року, то цей період підлягає зарахуванню з 15.11.1991 року до 25.05.1992 року, оскільки трудова книжка містить запис саме про такий період роботи, а не той, що зазначений позивачкою у прохальній частині позову, та відповідачем в оскаржуваному рішенні.

Вимога про зобов`язання призначити пенсію, є передчасною, оскільки пенсійним органом рішення про призначення пенсії позивачці із урахуванням спірного періоду трудової діяльності ще не приймалось, тому така вимога задоволенню, також, не підлягає.

Із урахуванням того, що оскаржуване рішення прийнято ГУ ПФУ у Львівській області області, то суд зобов`язує саме це управління повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії від 16.07.2024 року із зарахуванням до страхового стажу вищенаведених періодів трудової діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Необхідно зауважити, що часткове задоволення позовних вимог, у даному випадку, не впливає на розмір судового збору, який підлягає стягненню з ГУ ПФУ у Львівській області, оскільки обсяг задоволених вимог фактично не відрізняється від кількості тих, за які такий збір був сплачений.

Керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 18 від 24.07.2024 року, щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 16.07.2024 року із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи згідно із трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 18.07.1983 року, а саме: з 18.07.1983 по 14.05.1986 року, з 15.11.1991 по 25.05.1992 роки, з 01.06.1992 по 27.06.1992 року та з 06.07.1992 по 12.11.1992 роки.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов