Справа № 990/35/24
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

03 лютого 2025 року

м. Київ

справа №990/35/24

адміністративне провадження № П/990/35/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Рибачука А.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Стародуба О.П., Стеценка С.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кравченко Т.М.

позивачки - ОСОБА_1

представника відповідача - Леошка Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу №990/35/24 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення,-

І. РУХ СПРАВИ

1. 07.02.2024 до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), в якому позивачка просить суд визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 19.12.2023 №71/ко-23, яким визнано її такою, що не відповідає займаній посаді судді Київського окружного адміністративного суду за критерієм професійної етики та доброчесності та вирішено внести подання до Вищої ради правосуддя про звільнення її з посади.

2. 12.02.2024 ухвалою Верховного Суду відкрито провадження у цій справі, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження колегією суддів у складі п`яти суддів, призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін на 11.03.2024 о 09 годині 30 хвилин.

3. 29.02.2024 до Верховного Суду надійшов відзив ВККС, в якому відповідач наголошує на безпідставності позовних вимог ОСОБА_1 та просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

4. 06.03.2024 до Верховного Суду від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 вказує на необґрунтованість доводів відповідача, наведених ним у відзиві.

5. 11.03.2024 представник відповідача подав до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

6. 27.03.2024 від позивачки надійшли заперечення на клопотання ВККС про закриття провадження у цій справі.

7. 29.07.2024 від позивачки надійшли додаткові пояснення, в яких вона просить суд під час розгляду цієї справи врахувати правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у її постанові від 13.06.2024 у справі №9901/198/20, стосовно наявності виключної компетенції колегій ВККС щодо оцінки судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України від 02.06.2016 № 1401-VІІІ «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VІІІ), на відповідність займаній посаді.

8. Ухвалою Верховного Суду від 28.10.2024 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження в цій справі.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9. Указом Президента України від 20.02.2010 №200/2010 "Про призначення суддів" ОСОБА_1 призначено на посаду судді Київського окружного адміністративного суду строком на п`ять років.

Указом Президента України 02.11.2017 № 350/2017 "Про призначення суддів" ОСОБА_1 призначено на посаду судді Київського окружного адміністративного суду безстроково.

Рішенням від 01.02.2018 №8/зп-18 ВККС відповідно до пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VIII) призначила кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема, судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 .

Рішенням ВККС від 26.11.2018 №286/зп-18 затверджені результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді - "Іспит", складеного суддями 30.08.2018.

Відповідно до цього рішення суддя Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 за результатами анонімного письмового тестування набрала 78,75 балів, за практичне завдання - 84 балів, загалом - 162,75 бала і була допущена до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді - "Дослідження досьє та проведення співбесіди".

24.02.2019 ОСОБА_1 успішно пройшла тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, за результатами якого складений висновок та визначені рівні показників критеріїв особистої компетентності, соціальної компетентності, професійної етики і доброчесності.

Поза межами строку, визначеного підпунктом 4.10.1 пункту 4.10 розділу IV Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 13.10.2016 № 81/зп-16 (далі - Регламент) Громадською радою доброчесності (далі - ГРД, Громадська рада) електронною поштою 07.05.2019 надано ВККС висновок про невідповідність судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, який затверджено протоколом від 06.05.2019. У день проведення співбесіди з суддею ОСОБА_1 , 13.05.2019 до ВККС надійшла оновлена редакція висновку ГРД стосовно судді, затверджена протоколом від 12.05.2019.

13.05.2019 під час проведення засідання ВККС у складі колегії ухвалено протокольне рішення про залишення без розгляду цього висновку.

Разом з тим, інформація, яка містилася у вказаному висновку (та його оновленій редакції) була оцінена в рішенні ВККС від 13.05.2019 №232/ко-19 і з урахуванням пояснень позивачки, Комісія дійшла висновку, що доводи ГРД не дають підстав для висновку про недоброчесність судді ОСОБА_1 .

Рішенням ВККС від 13.05.2019 №232/ко-19 визначено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді ОСОБА_1 набрала 785,75 бали та визнано її такою, що відповідає займаній посаді судді.

З урахуванням наявності в суддівському досьє негативного висновку ГРД в абзаці третьому зазначеного рішення Комісії також було вказано, що воно набирає чинності відповідно до підпункту 4.10.8 пункту 4.10 розділу IV Регламенту.

Також судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2020 у справі №640/13108/19 визнано протиправними та скасовано висновки ГРД від 06.05.2019 та від 12.05.2019 про невідповідність судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.

З метою вирішення питання щодо продовження процедур оцінювання, передбачених Законом №1402-VIII, рішенням Комісії від 20.07.2023 № 34/зп-23 здійснений повторний автоматизований розподіл справ між членами ВККС, зокрема, стосовно осіб, призначених (обраних) на посаду судді та яких колегіями Комісії визнано такими, що відповідають займаній посаді судді, проте щодо яких, через надходження висновку ГРД про невідповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності, відповідне питання винесено на розгляд Комісії у пленарному складі.

12.12.2023 до ВККС надійшов висновок ГРД (оформлений протоколом від 11.12.2023) у новій редакції про невідповідність судді ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.

ВККС у пленарному складі, розглянувши питання про підтримку рішення колегії Комісії від 13.05.2019 №232/ко-19, ухваленого в межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, надавши оцінку інформації наведені у висновку ГРД від 11.12.2023, рішенням від 19.12.2023 №71/ко-23 вирішила:

визнати суддю Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді за критерієм професійної етики та доброчесності;

передати справу до колегії № 2, членом якої є доповідач, для внесення Вищій раді правосуддя подання про звільнення судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 із займаної посади.

Не погоджуючись із таким рішення ВККС від 19.12.2023 №71/ко-23 ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

10. Позов ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що при вирішенні спорів щодо оскарження рішень ВККС про невідповідність судді займаній посаді сформовано практику відповідно до якої таке рішення не є остаточним і не може бути самостійним предметом судового розгляду без остаточного рішення, яке уповноважена приймати Вища рада правосуддя (далі - ВРП).

Разом з тим, позивачка зауважує, що 30.12.2023 набрав чинності Закон України від 09.12.2023 №3511-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри" (далі - Закон № 3511-IX), яким внесено зміни до Закону № 1402-VІІІ і запроваджено нове нормативне регулювання питання кваліфікаційного оцінювання суддів, згідно з яким рішення ВРП про відмову у звільненні судді не є остаточним у процедурі кваліфікаційного оцінювання, не завершує процедуру кваліфікаційного оцінювання судді, а навпаки відновлює її, повертаючи розгляд питання щодо відповідності судді займаній посаді на попередні стадії оцінювання, визначені ВРП або ВККС в залежності від рішення та мотивів ВРП. У зв`язку з наведеним, на думку позивачки, існує необхідність у формуванні нових підходів у судовій практиці щодо можливості оскарження рішень ВККС, прийнятих за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів.

Крім того, ОСОБА_1 вказала не те, що, ухвалюючи в пленарному складі спірне рішення, ВККС вийшла за межі повноважень, визначених Законом № 1402-VІІІ у процедурі оцінювання судді на відповідність займаній посаді, оскільки підставою для визнання позивачки такою, що не відповідає займаній посаді став висновок ГРД від 12.12.2023, який було подано після завершення етапу "дослідження досьє та проведення співбесіди" та прийняття за його результатами рішення колегії ВККС від 13.05.2019 №232/ко-19, відтак, такий висновок не є складовою суддівського досьє, яке досліджувалось Комісією на етапі оцінювання, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 85 Закону № 1402-VIII і не міг бути досліджений Комісією в пленарному складі.

Також позивачка зазначила, що рішення ВККС від 19.12.2023 №71/ко-23 містить посилання на статтю 88 Закону № 1402-VІІІ, однак зазначеною нормою закону визначено, що ВККС в пленарному складі може ухвалити вмотивоване рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді, а не про невідповідність судді займаній посаді. При цьому положення щодо можливості пленарного складу приймати рішення про невідповідність судді займаній посаді містяться у пункті 128 Регламенту ВККС, що затверджений рішенням ВККС від 13.10.2016 №81/зп-16 в редакції рішення ВККС від 30.11.2023 № 150/зп-23, втім, позивачка акцентує увагу на тому, що Регламент ВККС не є нормативно-правовим актом і в цій частині його положення суперечать статті 88 Закону № 1402-VІІІ.

На останок, позивачка звертає увагу на те, що спірне рішення ВККС не містить належних мотивів його прийняття, оскільки в зазначеному рішенні відсутні:

власна позиція Комісії щодо того, які саме доводи ГРД про невідповідність займаній посаді за критеріями професійної етики та доброчесності ВККС визнала обґрунтованими (рішення пленарного складу ВККС від 19.12.2023 № 71/ко-23 містить лише виклад позиції ГРД, без надання їй будь-якої оцінки);

власна оцінка Комісії наданих позивачкою пояснень та їх документального обґрунтування щодо усіх обставин, про які зазначено у висновку ГРД;

обґрунтування підстав неврахування мотивів та висновків колегії ВККС, наведених у рішенні від 13.05.2019 № 232/ко-19, яке на противагу рішенню пленарного складу від 19.12.2023 № 71/ко-23 містить обґрунтовану оцінку всіх повідомлених ГРД обставин та наданих позивачкою пояснень.

11. У відзиві на позовну заяву Комісія зазначає, що на пленарному засіданні ВККС за наслідками розгляду питання про підтримку рішення Комісії 13.05.2019 № 232/ко-19 відповідно до п. п. 4.10.8 п. 4.10 розділу IV Регламенту ВККС правомірно прийнято рішення про невідповідність позивачки займаній посаді судді за критеріями професійної етики та доброчесності. Доводи та вимоги позову, на думку відповідача, є безпідставними. Крім цього, ВККС, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.10.2023 у справі №9901/57/20, зазначає про необхідність подолання негативного висновку ГРД визначеною законом кількістю голосів членів Комісії на пленарному засіданні цього органу незалежно від того в який строк та у якій формі такий негативний висновок був наданий ГРД, оскільки Закон №1402-VІІІ необхідність підтвердження рішення колегії Комісії про здатність судді здійснювати правосуддя у відповідному суді пов`язує із самим тільки фактом наявності негативного висновку ГРД.

Відповідач зазначає, що оскільки позивачкою не було спростовано обґрунтованих сумнівів, вказаних у висновку ГРД, Комісія в пленарному складі прийняла законне та вмотивоване рішення про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді за критерієм професійної етики та доброчесності.

12. У відповіді на відзив ОСОБА_1 наголошує, що рішення пленарного складу ВККС від 19.12.2023 № 71/ко-23 не містить власних оціночних суджень Комісії щодо встановлених обставин, посилань на докази, на підставі яких ці обставини встановлено, оцінку доводів та аргументів особи щодо якої проводилось оцінювання, а також посилань на норми права, за результатами аналізу яких Комісія дійшла висновків про невідповідність позивачки займаній посаді, а тому, на її думку, позиція відповідача щодо вмотивованості рішення від 19.12.2023 №71/ко-23 є необґрунтованою і такою, що не відповідає дійсним обставинам справи.

13. В додаткових поясненнях позивачка, зокрема, звернула увагу суду на те, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 13.06.2024 у справі №9901/198/20, до 30.12.2023 (дня, коли набрали чинності зміни до пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, внесені Законом №3511-ІХ) прийняття рішень про відповідність/невідповідність судді займаній посаді було виключною компетенцією колегій ВККС.

V. ВИСНОВКИ СУДУ

14. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

15. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав і свобод, гарантованих Конвенцією.

16. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

17. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

18. Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

19. Підпунктом 4 пункту 16-1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України визначено, що з дня набрання чинності Законом № 1401-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок і вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

20. Зазначеною нормою Основного закону передбачено спеціальну процедуру оновлення суддівського корпусу, яка має здійснюватись за такими критеріями:

1) оцінювання здійснюється щодо судді, який вже перебуває на посаді після його призначення на п`ять років чи обрання безстроково;

2) оцінювання на відповідність займаній посаді не залежить від волі судді, а є обов`язковою умовою для продовження ним професійної діяльності;

3) у разі визнання його за результатами оцінювання таким, що відповідає займаній посаді, суддя залишається здійснювати правосуддя у тому ж суді, в штаті якого він перебував до проходження такого оцінювання;

4) відмова від оцінювання або виявлення за його результатами невідповідності займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності є самостійною підставою для звільнення судді з посади.

21. Варто звернути увагу на той факт, що зазначена норма є обмеженою в часі, оскільки після одноразового проведення щодо таких суддів оцінювання вони не застосовуватимуться в майбутньому (включно з визначеною у них підставою).

22. Тобто підпункт 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України вичерпає свою дію тоді, коли щодо умовно «останнього» судді, призначеного на посаду строком на п`ять років або обраного безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, буде прийнято рішення щодо відповідності / невідповідності його займаній посаді або цей суддя відмовиться від такого оцінювання.

23. На тимчасовість такого оцінювання та дотримання гарантій суддів під час його проведення звернула увагу і Венеціанська комісія у своєму висновку від 26.10.2015 №803/2015 щодо проєкту змін до Конституції України в частині правосуддя, зазначивши у пункті 36 таке:

«У своєму спільному висновку «Щодо Закону «Про судоустрій і статус суддів» і внесення змін до Закону «Про Вищу раду юстиції» Венеціанська комісія й Директорат з прав людини Генерального директорату з прав людини та верховенства права, безумовно, врахували пояснення органів української влади про те, що необхідно зробити вибір: або звільнити всіх суддів і запропонувати їм повторно подати свої кандидатури на зайняття посад, або оцінити їх у спосіб, запропонований в законі. Венеціанська комісія й Директорат висловили свою думку про те, що «може бути необхідним і виправданим вжити надзвичайних заходів» для подолання «корупції і некомпетентності працівників судових органів, які є результатом політичного впливу на призначення суддів у попередній період», але «звільнення кожного з представників судової влади, призначеного на посаду у відповідний період, не буде належним вирішенням проблем, зазначених владою». Крім того, вони підкреслили, що навіть «такий захід, як кваліфікаційне оцінювання, передбачене статтею 6 Перехідних положень, слід розглядати як цілком винятковий і такий, що має підпадати під надзвичайно суворі гарантії захисту тих суддів, які відповідають зайнятій посаді», а також що «це питання має більш детально розглядатися в правовому положенні основної частини Закону та вимагає підкріплення в Конституції».

Венеціанська комісія вважає, що незрозуміло, чи призначено це перехідне положення Конституції забезпечити конституційне підкріплення не лише для процедури оцінювання, передбаченої в пункті 6 Перехідних положень Закону «Про забезпечення права на справедливий суд», але й для процедури перевірки, викладеної в Законі «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» чи люстраційної процедури, передбаченої в Законі «Про очищення влади». Венеціанська комісія вважає, що існування декількох паралельних частково збіжних процедур є вкрай проблематичним, оскільки оцінювання професіоналізму, етичності та доброчесності всіх суддів може бути тільки винятковим заходом, що вимагає найвищої міри обережності: паралельне здійснення істотно різних процедур різними органами навряд чи забезпечить дотримання обов`язкових гарантій для суддів, які дійсно відповідають цим критеріям. Венеціанська комісія вважає, що надзвичайні заходи мають бути обмежені в часі й повинні вживатися швидко та ефективно» (пункт 38 висновку).

24. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечення права кожного на справедливий суд визначає Закон №1402-VIII.

25. Відповідно до пункту 20 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом №1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС в порядку, визначеному цим Законом.

Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії ВККС.

26. Зазначена норма відтворює положення, закріплене у підпункті 4 пункту 16-1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України та наділяє виключно колегії ВККС повноваженнями оцінювати суддів, про яких ідеться у цьому підпункті, на відповідність займаній посаді.

27. Варто зазначити, що відмінною від процедури оцінювання судді на відповідність займаній посаді є процедура кваліфікаційного оцінювання, передбачена главою 1 Розділу V Закону № 1402-VIII.

28. Так, статтею 83 Закону № 1402-VIII визначено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.

29. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність (частина друга статті 83 Закону №1402-VIII).

30. Кваліфікаційне оцінювання з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді передбачено, зокрема, для зайняття посад судді: апеляційного суду (частина перша статті 28 Закону № 1402-VIII), вищого спеціалізованого суду (частина перша статті 33 Закону № 1402-VIII), Верховного Суду (частина перша статті 38 Закону № 1402-VIII).

31. Таке оцінювання також проводиться щодо судді, до якого застосовано дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом 4 частини першої статті 109 Закону № 1402-VIII.

32. На відміну від обмежених у часі приписів підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України та пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII положення щодо кваліфікаційного оцінювання суддів, передбачені главою 1 розділу V Закону № 1402-VIII, розраховані на постійне застосування.

33. Отже, Законом № 1402-VIII встановлено дві різні процедури оцінювання:

1) оцінювання судді на відповідність займаній посаді;

2) кваліфікаційне оцінювання з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

34. За приписами частин першої та третьої статті 98 Закону № 1402-VIII організаційними формами діяльності ВККС є засідання у складі колегій, палат або у пленарному складі Комісії - залежно від питань, визначених цим Законом та Регламентом Комісії. Колегія ВККС формується не менше ніж з трьох членів Комісії.

35. Відповідно до вимог частини четвертої статті 101 Закону № 1402-VIII палати та колегії ВККС ухвалюють свої рішення від імені ВККС, зазначаючи склад палати чи колегії, який розглядав конкретну справу.

36. Згідно з підпунктом 4 пункту 1.3 розділу І Регламенту (в редакції, чинній на час прийняття ВККС рішення від 13.05.2019 №232/ко-19) оцінювання відповідності займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII віднесено до повноважень колегії ВККС, що узгоджується з пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.

37. Аналіз положень підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, Закону № 1402-VIII, зокрема пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону дає підстави для висновку, що виключно колегії ВККС були наділені повноваженнями ухвалювати від імені Комісії рішення про відповідність чи невідповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII.

38. Оскільки ОСОБА_1 . Указом Президента України від 20.02.2010 №200/2010 «Про призначення суддів» призначено на посаду судді Київського окружного адміністративного суду строком на п`ять років, тобто до набрання чинності Законом № 1401-VIII, остаточне рішення про відповідність чи невідповідність її займаній посаді повинна була ухвалювати саме колегія ВККС.

39. Стосовно такого правового явища як висновок ГРД щодо невідповідності судді критеріям доброчесності та професійної етики та наявності імперативного обов`язку ВККС щодо надання оцінки наведеній в ньому інформації колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

40. Згідно із частиною першою статті 87 Закону № 1402-VIII ГРД утворюється з метою сприяння ВККС у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання.

41. Частиною шостою статті 87 Закону № 1402-VIII передбачено, що ГРД: 1) збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 2) надає ВККС інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 3) надає, за наявності відповідних підстав, ВККС висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє; 4) делегує уповноваженого представника для участі у засіданні ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді); 5) має право створити інформаційний портал для збору інформації щодо професійної етики та доброчесності суддів, кандидатів на посаду судді.

42. Пунктом 16 частини четвертої статті 85 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддівське досьє має містити висновок ГРД (у разі його наявності).

43. Згідно з пунктом 4.8 Порядку формування і ведення досьє кандидата на посаду судді та пунктом 4.20 Порядку формування і ведення суддівського досьє, затверджених рішенням ВККС від 15.11.2016 № 150/зп-16, висновок ГРД включається до відповідного досьє без проведення жодної перевірки, а тому як складова частина досьє, відповідно до положень пункту 16 частини четвертої, пункту 4 частини п`ятої, частини дев`ятої статті 85 Закону № 1402-VІІІ, підлягає обов`язковому дослідженню, тобто розгляду разом з іншими документами, які містяться в досьє кандидата на посаду судді (суддівському досьє).

44. 29.12.2017 ВККС прийняла рішення № 140/зп-17, яким внесла зміни до Регламенту. Цим рішенням Регламент, зокрема, доповнено пунктом 4.10 під назвою «Порядок розгляду Комісією інформації щодо судді (кандидата на посаду судді), висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, наданих Громадською радою доброчесності».

45. За змістом підпункту 4.10.1 Регламенту (тут і надалі в редакції чинній на момент прийняття рішення ВККС від 13.05.2019 №232/ко-19) інформація щодо судді (кандидата на посаду судді) (далі - інформація) або висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності (далі - висновок) надається Комісії ГРД не пізніше ніж за 10 днів до визначеної Комісією дати засідання з проведення співбесіди стосовно такого судді (кандидата на посаду судді).

У разі недотримання Громадською радою доброчесності строку, визначеного абзацом третім цього підпункту, питання щодо розгляду матеріалів вирішується Комісією у складі колегії під час проведення засідання, про що ухвалюється протокольне рішення.

46. Що стосується повноважень ВККС ухвалити рішення про залишення без розгляду інформації або висновку, то Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25.06.2019 у справі № 9901/460/18 висловила правову позицію відносно того, що згідно з підпунктом 4.10.3 пункту 4.10 Регламенту відповідач фактично наділяє себе повноваженням, яке не передбачено Законом № 1402-VІІІ, зокрема надає собі право залишати без розгляду інформацію або висновок, які були надані ГРД. Вказаним Законом не передбачено право ВККС приймати рішення про залишення без розгляду інформації або висновку, які були надані ГРД, як і не передбачено право не досліджувати відповідні документи.

47. У цьому рішенні Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Комісії від 29.12.2017 №140/зп-17 щодо внесення змін, зокрема, до підпункту 4.10.3 пункту 4.10 Регламенту.

48. Крім того, Велика Палата Верховного Суду висловилась і стосовно необхідності надання оцінки ВККС висновку ГРД, який було скасовано в судовому порядку, зокрема, у своїй постанові від 06.07.2022 у справі №9901/84/21 вказала на те, що оцінка інформації, викладеної у висновку ГРД, належить лише до компетенції ВККС, а рішення суду про скасування цього висновку не є підставою для ігнорування такого висновку і ненадання компетентним органом оцінки неведеній в ньому інформації.

49. Колегія суддів зауважує, що в межах процедури оцінювання судді на відповідність займаній посаді, з урахуванням мети і завдань його проведення, обов`язком (повноваженням) ВККС є з`ясування й оцінка всіх аспектів життя і діяльності такого судді не лише професійного характеру, але й морально-етичного.

50. За приписами підпунктів 4.10.4 та 4.10.5 пункту 4.10 Регламенту ВККС під час розгляду інформації або висновку надає оцінку лише тим обставинам, які стосуються відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності. Висновок або інформація розглядаються Комісією під час співбесіди на відповідному засіданні в порядку, визначеному цим Регламентом та Положенням про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженим рішенням ВККС від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16.

51. ВККС з огляду на свій правовий статус повинна визначити, чи відповідає поведінка судді основоположним принципам її регламентації, високі стандарти якої визначено, зокрема, у Бангалорських принципах поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених резолюцією Економічної та соціальної ради ООН від 27.07.2006 № 2006/23, а також у Кодексі суддівської етики, затвердженому рішенням ХІ (чергового) з`їзду суддів України від 22.02.2013.

52. Виходячи із системного аналізу підпункту 4 пункту 16-1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, положень статей 83, 85, 87 цього Закону в поєднанні з положеннями підпункту 4 пункту 1.3 та пункту 4.10 Регламенту, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

53. Оцінювання судді на відповідність займаній посаді, як і кваліфікаційне оцінювання судді для підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді, проводяться ВККС за одними і тими ж критеріями, а саме компетентності, професійної етики і доброчесності.

54. Оскільки метою утворення ГРД є сприяння ВККС у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, то цей орган уповноважений, зокрема, надавати ВККС за наявності відповідних підстав висновок про невідповідність зазначеним критеріям як суддів, щодо яких проводиться оцінювання на відповідність займаній посаді, так і суддів, щодо яких проводиться кваліфікаційне оцінювання для підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.

55. Якщо ГРД надала ВККС висновок про невідповідність критеріям професійної етики та доброчесності судді, щодо якого проводиться оцінювання на відповідність займаній посаді, оцінку обставинам, викладеним у такому висновку, надає колегія ВККС, яка ухвалює остаточне рішення про відповідність чи невідповідність такого судді займаній посаді. Розгляд зазначеного питання у пленарному складі ВККС ні положення Закону №1402-VIII, ні норми Регламенту на час виникнення спірних правовідносин не передбачали.

56. Матеріалами справи підтверджено, що висновок ГРД, який надійшов до ВККС 13.05.2019, був залишений без розгляду протокольним рішенням Комісії (в подальшому цей висновок було визнано протиправним та скасовано рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2020 у справі №640/13108/19), однак обставинам щодо невідповідності судді ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності, викладеним у зазначеному висновку ГРД, було надано оцінку в рішенні ВККС від 13.05.2019 №232/ко-19, яким позивачку визнано такою, що відповідає займаній посаді.

57. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що приписами пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не передбачено будь-якого перегляду, підтвердження чи підтримки зазначеного рішення ВККС у пленарному у складі.

58. Натомість, ВККС у пленарному складі спірним у цій справі рішенням від 19.12.2023 №71/ко-23, вирішуючи питання про підтримку рішення колегії від 13.05.2019 №232/ко-19, визнала суддю ОСОБА_1 такою що не відповідає займаній посаді на підставі відомостей, наведених у висновку ГРД від 11.12.2023, який не був предметом дослідження на засіданні колегії ВККС під час вирішення питання про відповідність позивачки займаній посаді.

59. З огляду на такі обставини, колегія суддів зазначає, що статтею 88 Закону № 1402-VIII та підпунктом 4.10.8 пункту 4.10 Регламенту (у в редакції чинній на момент прийняття рішення ВККС від 13.05.2019 №232/ко-19) врегульовано порядок ухвалення ВККС рішення в межах іншої процедури оцінювання, а саме кваліфікаційного оцінювання, яке проводиться з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді, в рамках якої, за наявності висновку ГРД під час проведення такого оцінювання остаточне рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді ВККС може ухвалити лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

60. Таким чином, ВККС, як у складі колегії, ухвалюючи рішення від 13.05.2019 №232/ко-19 щодо відповідності ОСОБА_1 займаній посаді, так і в пленарному складі, ухвалюючи рішення від 19.12.2023 №71/ко-23 за результатом розгляду питання про підтримку зазначеного рішення колегії Комісії, помилково ототожнила дві відмінні за своєю природою та правовим регулюванням процедури оцінювання судді та застосувала до процедури оцінювання позивачки на відповідність займаній посаді за результатами проведення з нею співбесіди наслідки - необхідність подолання висновку ГРД пленарним складом ВККС, передбачені для процедури кваліфікаційного оцінювання з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя.

61. Колегія суддів зауважує, що 19.10.2023, тобто після ухвалення рішення колегії ВККС щодо відповідності судді ОСОБА_1 займаній посаді, рішенням Комісії № 119/зп-23 було внесено зміни до Регламенту та викладено його в новій редакції, яка суттєво відрізняється від попередньої, зокрема, в частині, що стосується оцінювання судді на відповідність займаній посаді.

62. Так, згідно з підпунктом 58.17 пункту 58 зазначеної редакції Регламенту Комісія у пленарному складі ухвалює рішення про підтримку рішення колегії, зокрема, про відповідність судді займаній посаді, якщо ГРД у своєму висновку встановила, що такий суддя не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності. Підпунктом 60.3 пункту 60 передбачено ухвалення Комісією у складі колегії рішення про відповідність судді займаній посаді, крім випадків, коли інший порядок ухвалення (прийняття) рішення визначено Законом, Регламентом або окремим рішенням Комісії.

63. Разом з тим, законодавче регулювання на час внесення Комісією зазначених змін до Регламенту в частині оцінювання суддів на відповідність займаній посаді змінено не було.

64. Відповідні законодавчі зміни в процедурі оцінювання судді на відповідність займаній посаді, передбаченій пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII було внесено Законом № 3511-ІХ, який набрав чинності 30.12.2023.

65. Так, пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII в новій редакції встановлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом, за правилами, які діяли до дня набрання чинності Законом № 3511-ІХ, та з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом.

За результатами такого оцінювання колегія ВККС, а у випадках, передбачених цим Законом, - пленарний склад Комісії, ухвалює рішення про відповідність або невідповідність судді займаній посаді. Таке рішення ухвалюється за правилами, передбаченими цим Законом для ухвалення рішення про підтвердження або про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії або пленарного складу ВККС. Відмовою від проходження оцінювання судді на відповідність займаній посаді вважається систематична (тричі) неявка судді на будь-який з етапів такого оцінювання за відсутності для цього поважних причин або за відсутності інформації про причини неявки.

Факт відмови судді від проходження оцінювання на відповідність займаній посаді встановлюється рішенням Комісії у пленарному складі. Під час ухвалення такого рішення у засіданні Комісії може брати участь представник ГРД.

У разі систематичної (тричі) неявки судді на будь-який з етапів оцінювання на відповідність займаній посаді Комісія може розглянути питання щодо відповідності такого судді займаній посаді за його відсутності.

66. Після набрання чинності Законом № 3511-ІХ рішенням ВККС від 11.01.2024 №4/зп-24 у новій редакції були викладені і підпункт 58.17 пункту 58 та підпункт 60.3 пункту 60 Регламенту.

67. Так, відповідно до підпункту 58.17 Регламенту в зазначеній редакції Комісія у пленарному складі ухвалює, зокрема, рішення про відповідність судді займаній посаді, якщо ГРД у своєму висновку встановила, що такий суддя не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності. Підпункт 60.3 пункту 60 Регламенту доповнено реченням такого змісту: «У разі ухвалення Колегією рішення про невідповідність судді займаній посаді одночасно ухвалюється рішення щодо внесення подання Вищій раді правосуддя про звільнення судді з посади».

68. В контексті наведеного, колегія суддів звертає увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13.06.2024 у справі №9901/198/20, згідно з яким до набрання чинності Законом № 3511-ІХ оцінювання судді на відповідність займаній посаді та ухвалення остаточного рішення із цього питання належало до виключних повноважень колегії ВККС. Вирішення зазначеного питання ВККС у пленарному складі суперечить пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, приписи якого мають імперативний характер і не підлягають розширеному тлумаченню .

69. Водночас, Велика Плата Верховного Суду зазначила, що якщо після 30.12.2023 (дня, коли набрали чинності зміни до пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, внесені Законом № 3511-ІХ) колегія ВККС ухвалила рішення про відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, то за наявності щодо такого судді негативного висновку ГРД саме пленарний склад Комісії за правилами, передбаченими статтею 88 Закону № 1402-VIII, ухвалює рішення про відповідність або невідповідність судді займаній посаді.

70. За змістом частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

71. Враховуючи встановлені судом обставини цієї справи, а також застосовуючи до спірних правовідносин, які виникли у справі, яка переглядається наведені вище правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13.06.2024 у справі №9901/198/20, колегія суддів констатує, що ВККС під час вирішення питання про підтримку рішення колегії Комісії від 13.05.2019 №232/ко-19, ухваливши в пленарному складі рішення від 19.12.2023 №71/ко-23 про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді вийшла за межі повноважень, наданих їй Конституцією України та Законом №1402-VIII, що є самостійною та достатньою підставою для скасування такого рішення без надання оцінки іншим обставинам, на які посилається позивачка в своєму позові.

72. Таким чином, перевіривши оскаржуване позивачкою рішення Комісії на відповідність критеріям, встановленим у частині другій статті 2 КАС України, враховуючи наведені вище приписи Конституції України та Закону № 1402-VIII, якими врегульовані спірні правовідносини, повно і всебічно з`ясувавши обставин цієї адміністративної справи та дослідивши в судовому засіданні наявні у її матеріалах докази, надавши оцінку аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 та визнання протиправним і скасування рішення ВККС від 19.12.2023 №71/ко-23.

73. Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

74. Позивачкою було сплачено судовий збір за подання позовної заяви - 1211,20 грн.

75. Враховуючи наведене, зазначені судові витрати на суму 1211,20 грн підлягають стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань ВККС.

Керуючись статтями 2, 22, 72-77, 90, 139, 241-246, 257-262, 266 КАС України, Верховний Суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 19.12.2023 №71/ко-23.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (03109, м. Київ, вулиця Генерала Шаповала, 9, ) понесені нею витрати по сплаті судового збору на суму 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Великої Палати Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене та підписане 03.02.2025.

Головуючий суддя А.І. Рибачук

Судді Я.О. Берназюк

А.Ю. Бучик

О.П. Стародуб

С.Г. Стеценко