Справа № 520/31138/24
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 р. № 520/31138/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марини Лук`яненко, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому просить суд:

1. визнати протиправним рішення від 11.09.2024 року № 37 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також диплом серії НОМЕР_1 від 05.07.1985 року, період роботи з 01.08.2007 року по 15.10.2012 року, довідку №1653 від 19.08.2024 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );

2. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також диплом серії НОМЕР_1 від 05.07.1985 року, період роботи з 01.08.2007 року по 15.10.2012 року, довідку № 1653 від 19.08.2024 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

В обґрунтування позову зазначено, що вона є громадянко, яка постійно проживає або працює на території зони посиленого радіологічного контролю категорії 4 та має право на призначення дострокової пенсії за віком на підставі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Однак, Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області рішенням від 11.09.2024 року №371 відмовило позивачу в призначенні пільгової пенсії, чим порушило її права на достатнє пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 13.11.2024 відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачам надати відзив на позов.

Представником відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що за результатом розгляду поданої позивачем заяви про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що страховий стаж позивача з урахуванням інформації в індивідуальних відомостях про застраховану особу становить 19 років 06 місяців 27 днів. До страхового стажу не зараховано: період навчання, відображений у дипломі серії НОМЕР_1 від 05.07.1985, оскільки дата рішення екзаменаційної комісії (05.07.1981) менше за дату початку навчання (01.09.1981), тому потребує уточнення; період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки у свідоцтві про народження, ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутня інформація про отримання паспорту дитиною або інша інформація про здійснення догляду заявницею. В посвідченні дитини серії НОМЕР_3 від 10.01.1994, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, зазначено свідоцтво про народження дитини, видане 28.12.1984 року; період роботи з 01.08.2007 по 15.10.2012, відображений у трудовій книжці серії НОМЕР_4 від 05.03.1989, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про нарахування та сплату страхових внесків до органів Пенсійного фонду України. Період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 - відсутній. До періоду у зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано: період проживання, відображений у довідці від 19.08.2024 № 1653, виданій виконавчим комітетом Миронівської міської ради, оскільки не можливо вірно встановити рік початку проживання (09.02.1990 або 09.02.1996). Запропоновано позивачу надати нову довідку про період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю або довідки про періоди роботи у зоні посиленого радіологічного контролю. Враховуючи зазначене, вирішено відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу та періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю, передбаченого пунктом 2 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Представником відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з аналогічних підстав.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно із положеннями п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, яка постійно проживає або працює на території зони посиленого радіологічного контролю категорії 4, що підтверджується паспортом громадянина України та посвідченням серії НОМЕР_5 .

03.09.2024, у віці 58 років, позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) зі зниженням пенсійного віку.

Указану заяву розглянуто органами пенсійного фонду відповідно до п.4.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (із змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1), за принципом екстериторіальності.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 11.09.2024 року № 371 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зниженням пенсійного віку, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу та періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю, передбаченого пунктом 2 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому, страховий стаж позивача з урахуванням інформації в індивідуальних відомостях про застраховану особу пенсійним органом визнано у 19 років 06 місяців 27 днів.

Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 11.09.2024 року № 371, до страхового стажу не зараховано:

- період навчання, відображений у дипломі серії НОМЕР_1 від 05.07.1985, оскільки дата рішення екзаменаційної комісії (05.07.1981) менше за дату початку навчання (01.09.1981), тому потребує уточнення;

- період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки у свідоцтві про народження, ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутня інформація про отримання паспорту дитиною або інша інформація про здійснення догляду заявницею. В посвідченні дитини серії НОМЕР_3 від 10.01.1994, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, зазначено свідоцтво про народження дитини, видане 28.12.1984 року;

- період роботи з 01.08.2007 по 15.10.2012, відображений у трудовій книжці серії НОМЕР_4 від 05.03.1989, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про нарахування та сплату страхових внесків до органів Пенсійного фонду України.

Також, зазначено, що період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 - відсутній.

Крім того, до періоду у зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано: період проживання, відображений у довідці від 19.08.2024 № 1653, виданій виконавчим комітетом Миронівської міської ради, оскільки не можливо вірно встановити рік початку проживання (09.02.1990 або 09.02.1996).

Запропоновано позивачу надати нову довідку про період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю або довідки про періоди роботи у зоні посиленого радіологічного контролю.

Не погоджуючись з таким рішенням пенсійного органу, вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Соціальна захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій гарантується Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до статті 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-ХІІ від 28.02.1991 (далі - Закон № 796-ХІІ) або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи: зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону №1058-IV і цього Закону (частина третя статті 55 Закону №796-XII).

У свою чергу, відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Як визначено частиною першою статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу починаючи з 1 січня 2021 року - не менше 28 років.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовою зменшення пенсійного віку є наявність факту проживання та (або) праці такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01.01.1993.

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зниженням пенсійного віку, пенсійним органом, зокрема, до періоду у зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано: період проживання, відображений у довідці від 19.08.2024 № 1653, виданій виконавчим комітетом Миронівської міської ради, оскільки не можливо вірно встановити рік початку проживання (09.02.1990 або 09.02.1996).

Запропоновано позивачу надати нову довідку про період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю або довідки про періоди роботи у зоні посиленого радіологічного контролю.

Водночас, згідно з довідкою Миронівської міської ради Обухівського району Київської області №01-24/2241 від 30.09.2024 позивач дійсно постійно проживала з реєстрацією за адресою: АДРЕСА_2 , в період з 09.02.1990 року по 03.12.2002 року; по АДРЕСА_3 в період з 06.12.2002 року по 13.02.2017 року; по АДРЕСА_4 - з 13.02.2017 року по даний час, на території міста Миронівка Обухівського району Київської області, яке до 01.01.2015 р. (до набрання чинності Законом України "Про внесення змін та визнання такими що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VІІІ) відносилося до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 категорія) згідно Постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР" Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" від 23.07.1991 №106.

Вказані обставини також підтверджені довідкою виконавчого комітету Миронівської міської ради №1653 від 19.08.2024.

Рішенням Миронівського районного народного суду Київської області від 17.03.1993 року по справі №2-128 встановлено факт проживання позивача на території посиленого радіологічного контролю в місті Миронівка Київської області з 19.09.1988 року по дату винесення вказаного рішення народного суду.

Отже, позивач станом на 01.01.1993 проживала в зоні посиленого радіологічного контролю (4 категорія) протягом чотирьох років до 01.01.1993, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Миронівської міської ради №1653 від 19.08.2024, довідкою Миронівської міської ради Обухівського району Київської області №01-24/2241 від 30.09.2024, рішенням Миронівського районного народного суду Київської області від 17.03.1993 року по справі №2-128.

Окрім того, позивачу 27.02.2004 видано посвідчення серії НОМЕР_5 громадянки, яка постійно проживає або працює на території зони посиленого радіологічного контролю категорії 4.

Суд зауважує, що посвідчення позивача недійсним не визнавалось, її статус громадянки, яка постійно проживає або працює на території зони посиленого радіологічного контролю не оспорюється.

Посилання відповідачів на те, що із наданої позивачем до пенсійного органу довідки №1653 від 19.08.2024, виданій виконавчим комітетом Миронівської міської ради, не можливо вірно встановити рік початку проживання (09.02.1990 або 09.02.1996), не може бути підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії відповідно до Закону №796-XII зі зменшенням пенсійного віку, оскільки такі обставини, з огляду на положення чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, повинні трактуватись на користь особи.

Крім того, в силу положень частини 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Отже, в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову, через неможливість перевірки достовірності спірного періоду, у зв`язку з відсутністю уточнених даних.

Також, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зниженням пенсійного віку, пенсійним органом, до страхового стажу позивача не зараховано:

- період навчання, відображений у дипломі серії НОМЕР_1 від 05.07.1985, оскільки дата рішення екзаменаційної комісії (05.07.1981) менше за дату початку навчання (01.09.1981), тому потребує уточнення;

- період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки у свідоцтві про народження, ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутня інформація про отримання паспорту дитиною або інша інформація про здійснення догляду заявницею. В посвідченні дитини серії НОМЕР_3 від 10.01.1994, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, зазначено свідоцтво про народження дитини, видане 28.12.1984 року;

- період роботи з 01.08.2007 по 15.10.2012, відображений у трудовій книжці серії НОМЕР_4 від 05.03.1989, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про нарахування та сплату страхових внесків до органів Пенсійного фонду України.

При цьому, страховий стаж позивача пенсійним органом визнано у 19 років 06 місяців 27 днів.

З цього приводу, суд зазначає наступне.

За змістом частини першої ст. 1 Закону № 1058-IV термін страховий стаж визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а страховий стаж у солідарній системі визначений частиною першою статті 24 Закону як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях.

Абзацами 1 та 3 ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема у Законі України "Про пенсійне забезпечення", йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/ або Інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі по тексту - Інструкція № 58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У пункті 2.6 пункту 2 Інструкції № 58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Водночас, у період часу до затвердження Інструкції №58 діяв порядок ведення трудових книжок, затверджений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 року №162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі Інструкція №162), пункти 2.2 та 2.3 якої містять наступні положення (мовою оригіналу): "Заполнение трудовой книжки впервые производится администрацией предприятия в присутствии работника не позднее недельного срока со дня приема на работу. В трудовую книжку вносятся: сведения о работнике: фамилия, имя, отчество, дата рождения, образование, профессия, специальность; сведения о работе: прием на работу, перевод на другую постоянную работу, увольнение... Записи производятся аккуратно, перьевой или шариковой ручкой, чернилами черного, синего или фиолетового цвета."

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 р. у справі №677/277/17.

Суд зауважує на тому, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Разом з цим, суд зазначає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточність записів не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про укладення шлюбу № НОМЕР_6 від 08.02.1985 позивач змінила прізвище з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_4 ", у зв`язку зі вступом в шлюб з ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_7 від 04.11.2003 позивач змінила прізвище з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_6 ", у зв`язку зі вступом в шлюб з ОСОБА_6 , про що зроблено відповідний запису трудовій книжці серії НОМЕР_8 .

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_8 позивач працювала на різних посадах вихователя, помічника вихователя, фізінструктора в дитячому садку-ясли №3 (дитячий заклад "Зернятко") м. Миронівки з 24.08.1989 по 05.01.2004.

Довідкою Миронівського трудового архіву Комунальної установи Миронівської міської ради від 22.08.2024 №04-11/296 підтверджено отримання позивачем заробітної плати за період з 1990 по 1995 роки у дитячому садку-ясли №3 м. Миронівки.

Крім того, позивач у спірний період з 01.08.2007 по 15.10.2012 працювала на посаді менеджера з реклами у ТОВ "Премьер-Медиа" з 01.11.2006 (наказ №27 від 01.11.2006) по 15.10.2012 (наказ №4 від 12.10.2012).

Вказані документи скріплені печатками та надавались позивачем із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Водночас, відповідачі не висловили жодних зауважень ані щодо реальності вказаної роботи позивача, ані щодо наявності правових підстав для виключення цих періодів із загальної тривалості страхового стажу.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.08.2007 по 15.10.2012, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про нарахування та сплату страхових внесків до органів Пенсійного фонду України, суд зазначає наступне.

За приписами статті 1 Закону №1058-IV, застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону №1058-IV з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється персоніфікований облік.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною першою статтею 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (ч. 2 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Як передбачено частинами четвертою-шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на переконання суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що обов`язок по сплаті страхових внесків покладено на страхувальника, у даному випадку на ТОВ "Премьер-Медиа".

Отже, відсутність відомостей про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для незарахування позивачу періодів роботи в ТОВ "Премьер-Медиа" через несплату страхових внесків до ПФУ.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 01 березня 2021 року у справі №423/757/17, 31 березня 2021 року у справі №242/5696/16-а, 17 листопада 2021 року у справі №242/5635/16-а.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, періоди роботи позивача на посаді менеджера з реклами у ТОВ "Премьер-Медиа" з 01.08.2007 по 15.10.2012, підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду навчання позивача, суд зазначає наступне.

Згідно диплому серії НОМЕР_9 від 05.07.1985 позивач навчалась з 1981 по 1985 в Богуславському педагогічному училищі Київської області та закінчила повний курс по спеціальності "Виховання в дошкільних закладах".

Згідно пункту "д" частини третьої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Щодо невідповідностей у дипломі серії НОМЕР_1 від 05.07.1985 у датах рішення екзаменаційної комісії (05.07.1981) та початку навчання (01.09.1981), суд зазначає, що позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову, через недотримання усіх формальних вимог при його заповненні, оскільки такого обов`язку на позивача чинним законодавством не покладено.

Отже, період навчання позивача з 1981 по 1985 в Богуславському педагогічному училищі Київської області підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, суд зазначає наступне.

З розрахунку стажу позивача, наявного в матеріалах справи, вбачається, що до страхового стажу позивача пенсійним органом не зараховано період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 .

З матеріалів справи, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 та свідоцтва про народження серії НОМЕР_11 у позивача та ОСОБА_4 народились діти: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які документовані посвідченнями дитини, яка потерпіла від Чоронобильсьскої катастрофи серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_12 .

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 11 Закону №1058-ІV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до страхового стажу зараховується весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, тобто ті періоди трудової діяльності до 1 січня 2004 року, як це передбачено нормами Закону №1788-ХІІ.

За приписами частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України передбачено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Пунктом 11 Порядку №637 врегульовано, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Наведені норми дозволяють дійти висновку, що час догляду непрацюючої матері за малолітньою дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть) та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Доказів неправдивості або недостовірні відомостей, які містяться у вказаних свідоцтвах про народження, пенсійним органом не зазначено.

Доказів про те, що позивач до досягнення дитиною 3-річного віку працювала, матеріали справи не місять та відповідачами вказаний факт не оспорюється.

Щодо невідповідності в посвідченні дитини серії НОМЕР_3 від 10.01.1994 щодо дати його видачі, суд зазначає, що позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову, через недотримання усіх формальних вимог при його заповненні, оскільки такого обов`язку на позивача чинним законодавством не покладено.

Отже, період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Окрім того, суд зазначає, що частиною 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

До того ж і відповідно абзацу 3 п.1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1; далі за текстом - Порядок №22-1), у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Проте, у ході розгляду даної справи пенсійний орган не подав жодних доказів та не навів жодних аргументів на підтвердження правомірності дій з приводу нереалізації управлінської функції у порядку наведених норм.

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через неможливість перевірки достовірності спірних періодів, у зв`язку з відсутністю уточнених даних.

Таким чином, у спірних правовідносинах відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, при прийнятті спірного рішення щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, не забезпечив реалізацію управлінської функції із дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України.

Отже, суд приходить до висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.09.2024 року № 37 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Стосовно вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

Частина 2 статті 5 КАС України передбачає, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникав би необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Окрім цього, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. У відповідності до пункту 1 абзацу 1 частини 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як вже встановлено судом та зазначалось вище, всупереч нормам чинного законодавства пенсійний орган не зарахував до страхового стажу позивача період навчання, відображений у дипломі серії НОМЕР_1 від 05.07.1985, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 , період роботи з 01.08.2007 по 15.10.2012, відображений у трудовій книжці серії НОМЕР_4 від 05.03.1989.

Окрім того, пенсійним органом неправомірно не зараховано до періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю: період проживання, відображений у довідці від 19.08.2024 № 1653, виданій виконавчим комітетом Миронівської міської ради.

Водночас, суд зазначає, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Тобто, призначення пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. У такому випадку, суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії.

Відтак, позов у частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до задоволення не підлягає.

Разом з цим, враховуючи вищезазначене, з метою захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву позивача від 03.09.2024 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зарахувавши до її спеціального стажу період навчання, відображений у дипломі серії НОМЕР_1 від 05.07.1985, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 , період роботи з 01.08.2007 по 15.10.2012, відображений у трудовій книжці серії НОМЕР_4 від 05.03.1989, з врахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині рішення суду.

Стосовно конкретного пенсійного органу, якому необхідно вчинити дії зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

30.03.2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16.03.2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Враховуючи вимоги Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача від 03.09.2024 про призначення пенсії, є Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області.

Оскільки даним судовим рішенням, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 11.09.2024 року № 37 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку скасовано, то саме у Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області виникає обов`язок повторно розглянути заяву позивача від 03.09.2024.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до положень статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.19, 139, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.09.2024 року № 37 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 03.09.2024 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зарахувавши до її спеціального стажу період навчання, відображений у дипломі серії НОМЕР_1 від 05.07.1985, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 , період роботи з 01.08.2007 по 15.10.2012, відображений у трудовій книжці серії НОМЕР_4 від 05.03.1989, з врахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині рішення суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) частину судових витрат в розмірі 847 (вісімсот сорок сім) грн. 84 коп.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Повний текст рішення виготовлено та підписано - 30.01.2025, враховуючи час перебування судді у відпустці та з урахуванням наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя Марина Лук`яненко