Справа № 420/11698/24
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просить:

- визнати незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо припинення раніше призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.01.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.01.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалий час проживала на окупованій території м. Луганськ. У 2019 році позивач переїхала на підконтрольну Україні на той час територію у м. Каховка Херсонської області та була взята на облік внутрішньо переміщеної особи. Після початку повномасштабної війни позивач виїхала за межі території України, у зв`язку з чим 05.12.2023 року добровільно подала заяву до Управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради про зупинення виплат допомоги на проживання ВПО.

Позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Херсонській області та отримувала пенсію за віком. З січня 2024 року позивач не отримує пенсію за віком, у зв`язку з чим звернулась через вебпортал до ПФУ. Листом ГУ ПФУ в Херсонській області від 05.03.2024р. позивача повідомлено про припинення виплати пенсії відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення, яким зазначено про недійсність довідки ВПО. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, так як право позивача на одержання призначеної йому пенсії не може позав`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Позивач посилається на рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009р. № 25-рп/2009. Також позивач посилається на рішення Верхового Суду від 03.05.2018р.у справі № 805/402/18, постанову Верховного Суду від 13.06.2018р. у справі № 428/6624/17, постанову Верховного Суду від 03.05.2018р. у справі № 805/402/18-а.

Позивач вважає, що оскільки виплата пенсії позивачу припинена у зв`язку з неправомірними діями відповідача, то відповідно до ст.46 Закону України № 1058 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, пенсійні виплати позивачу повинні бути поновлені з моменту їх припинення.

Ухвалою судді від 28.05.2024 року відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Також судом ухвалено про витребування від відповідача належним чином засвідчених копій пенсійної справи позивача для долучення до матеріалів справи.

13.06.2024 року від відповідача до суду надійшли витребувані докази.

Також 13.06.2024 р. від відповідача через систему Електронний суд до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не погоджується з заявленими вимогами, просить у позові відмовити з таких підстав. Відповідач вказує, що 03.02.2024 через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України надійшло звернення (ВЕБ-21001-Ф-С-24-019561) від ОСОБА_1 стосовно виплати пенсійних коштів. 05.03.2024 року Головним управлінням на особистий кабінет вебпорталу електронних послуг позивачки направлено відповідь на звернення за №1952-1064/В-02/8-2100/24 щодо її пенсійного забезпечення.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області з 12.01.2009 року як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058). За матеріалами електронної пенсійної справи, адреса реєстрації позивача як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1 . Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 від 26.09.2000 позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . В матеріалах електронної пенсійної справи наявна позначка про проходження ідентифікації від 01.11.2023 за допомогою Дія. Підпис. За даними щомісячного обміну інформацією з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо підтвердження дійсності довідки про взяття на облік ВПО, довідка від 20.11.2017 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 визнана такою, що не діє.

Відповідач вказує, що виплата пенсії позивачці припинена з 01.01.2024 року. ОСОБА_1 добровільно 05.12.2023 року подала заяву до Управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради про зупинення виплат допомоги на проживання ВПО, у зв`язку з виїздом за межі України. Головним управлінням 23.05.2024 направлено лист №2100-0305-6/23883 до Департаменту соціального розвитку Херсонської обласної державної адміністрації щодо надання підтвердження дійсності чи скасування довідки про взяття на облік ВПО на 60 осіб, серед яких ОСОБА_1 . Листом від 30.05.2024 року №28-04-02-1-1000/0/24/28-04-02 Департаментом соціального розвитку Херсонської обласної державної адміністрації підтверджено інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (інформація підготовлена станом на 29.05.2024).

Відповідач вважає, що позивачка не може взагалі перебувати на обліку відповідача та отримувати пенсійні виплати, оскільки не зверталась до Управління із заявою про поновлення виплати пенсії та не надавала інформацію з відповідним документом (діюча довідка ВПО), а отже, відсутні підстави для поновлення виплати пенсії з дня її припинення, а саме: з 01.01.2024.

Відповідач також вважає, що позивач повинна звернутися до органів Пенсійного фонду за поновленням виплати пенсії з дотриманням вимог Порядку № 22-1 та з дотриманням Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб (однією з умов призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку управління соціального захисту населення за місцем перебування, що підтверджується відповідною довідкою).

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим на її ім`я 26.01.2000 року Алчевським МВ УМВС України в Луганській області (а.с.7 - 10).

Позивачка є пенсіонеркою, що підтверджується пенсійним посвідченням від 04.02.2009 року № НОМЕР_2 (бланк серії НОМЕР_3 ) (а.с.11-12), та отримувала пенсію за віком з 12.01.2009.

Позивач як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою від 20.11.2017 р. № (а.с.13), перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області, отримувала пенсію за віком з 01.01.2018 року, що підтверджується рішенням Управління ПФУ в м.Нова Каховка Херсонської області від 07.03.2018 № 59 (а.с. 49).

Як вказує позивач, після початку повномасштабного вторгнення рф в Україну, вона виїхала за межі території України до Німеччини, у зв`язку з чим 05.12.2023 року добровільно подала заяву до Управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради про зупинення виплат допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

З січня 2024 року позивач не отримує пенсію за віком, у зв`язку з чим звернулась через вебпортал до ПФУ з заявою про роз`яснення причин неотримання нею пенсії (а.с. 15).

Листом від 05.03.2024р. № 1952-1064/В-02/8-2100/24 Головне управління ПФУ в Херсонській області повідомило позивача про припинення виплати пенсії у зв`язку з отриманням інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб про те, що довідка позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи визнана такою, що не діє. При цьому, відповідач послався на приписи Постанови КМ Укораїни від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (а.с.16).

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі за текстом - Закон №1058-IV).

22 листопада 2014 року набрав чинності Закон України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі за текстом - Закон № 1706-VII), яким відповідно до Конституції та Законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частиною 1статті 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Згідно частини 1 статті 14 Закону № 1706-VII (Заборона дискримінації) внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо. Очевидно, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Як вбачається з листа ГУ ПФУ в Херсонській області від 05.03.2024р. та відзиву на позов, позивачу припинено виплату пенсії у зв`язку з отриманням інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб про те, що довідка позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи визнана такою, що не діє.

Згідно з процитованим відповідачем реченням пункту 1 Постанови КМ України від 05.11.2014 року № 637, призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) (далі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.12 Закону № 1706-VII підставою для відкликання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки.

Суд не бере до уваги такі посилання відповідача, оскільки наведені норми регулюють питання виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.

Натомість позивач, відмовившись від довідки ВПО, не реєструвала іншого місця проживання на території України, а виїхала за кордон.

Крім того, вказані норми законодавства не передбачають підстав припинення виплати пенсії, а вказують про призначення, відновлення та продовження виплати пенсій.

Отже, наведені відповідачем норми права не регулюють спірні правовідносини.

При цьому суд наголошує, що припинення виплати позивачеві пенсії у зв`язку з вказаними обставинами суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним у Законі № 1058-IV.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Частиною 3 статті 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Враховуючи те, що відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Порядок припинення та поновлення виплати пенсії визначений нормами статті 49 Закону № 1058-IV. Так, згідно з положеннями частини першої зазначеної статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу норм статті 49 Закону № 1058-IV вбачається, що визначені законодавством підстави припинення виплати пенсії не є вичерпними. Проте, суд зауважує, що зі змісту наведеної норми законодавства вбачається, що «інші випадки» для припинення виплати пенсії повинні також бути передбачені саме законом.

Разом з цим, суд зазначає, що відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження наявності передбачених статтею 49 Закону № 1058-IV підстав для припинення позивачеві виплати пенсії.

Також судом встановлено, що рішення про припинення виплати пенсії позивачу відповідачем не приймалось.

При цьому суд додатково наголошує, що положення пункту 2 частини першої статті 49 Закону втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009. У вказаному Рішенні застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини.

Такий підхід можна поширити не тільки на громадян України, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території, а також на громадян України, які скористалися тимчасовим захистом інших країн, залишивши тимчасово окуповану територію України, де вони постійно або тимчасово проживали.

У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що припиняючи виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив її право на отримання пенсії.

Також суд звертає увагу, що для громадян України (пенсіонерів), які не є внутрішньо переміщеними особами, виїзд за межі України не тягне за собою припинення виплати пенсії. Тому припинення виплати пенсії позивачу як внутрішньо переміщеній особі, яка відмовилася від довідки ВПО та виїхала за кордон є дискримінаційним.

Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області протиправно припинено виплату пенсії позивачу з 01.01.2024 року, і порушене право позивача підлягає відновленню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.01.2024 року.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати (судовий збір 1211,20 грн) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (адреса: вул. Валентини Крицак, 6, м. Херсон, 73005, ) - задовольнити повністю.

Визнати незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо припинення виплати з 01.01.2024 року раніше призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області відновити з 01.01.2024 року нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів