Справа № 240/28540/23
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року м. Житомир справа №240/28540/23

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач 1) та до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області у призначенні йому пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити йому пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з 25.12.2021.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 від 27.07.1993. Крім того вказав, що з 11.01.1985 по 25.07.1989 та з 18.03.1997 по теперішній проживав території зони гарантованого добровільного відселення (3 зона), за виключенням періоду проходження військової служби з 13.11.1986 по 17.11.1988, а з 01.09.1989 по 29.06.1993 проходив денне навчання в Ірпінському індустріальному коледжі (технікумі) в м. Ірпінь, що відноситься до зони посиленого радіологічного контролю (4 зона). Отже, станом на 01.01.1993 він прожив на територіях радіоактивного забруднення 3 та 4 зон - 1670 днів, що з розрахунку 30 днів на місяць складає 4 роки 7 місяців 20 днів, а саме: у зоні гарантованого добровільного відселення (3 зона) 1 рік 3 місяці 1 день; у зоні посиленого радіологічного контролю (4 зона) 3 роки 4 місяці 19 днів. Оскільки до 01.01.1993 він проживав в 3 зоні, яка має вищий пріоритет над 4 зоною, позивач вважає, що період його проживання в 3 зоні додається до періоду проживання в 4 зоні, внаслідок чого період проживання в 4 зоні складає більше 4 років, що також підтверджується наявним у нього посвідченням громадянина, який постійно проживає або працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серія НОМЕР_1 від 27.07.1993. З огляду на зазначене, позивач вважає, що вона має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області відмовило йому у призначенні даного виду пенсії. Вважаючи рішення про відмову у призначенні йому пенсії протиправним, а своє право на пенсійне забезпечення порушеним, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження в адміністративній справі №240/28540/23 за позовом ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Головне управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області надало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти заявлених позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Аргументуючи таку позицію управління зазначило, що 24.07.2023 ОСОБА_1 звернувся до управління із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів. У зв`язку із чим, після реєстрації заяви ОСОБА_1 та сканування копій документів засобами програмного забезпечення, цю заяву за принципом екстериторіальності розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області. Саме вказане управління за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 прийняло рішення від 01.08.2023 №41 про відмову у призначенні йому пенсії у зв`язку із не підтвердження факту постійного проживання/роботи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років та відсутністю в нього посвідчення потерпілого 3 категорії. Натомість Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області лише повідомило ОСОБА_1 про прийняте рішення, шляхом направлення йому листа від 08.08.2023 №0600-0211-8/82780. У зв`язку із чим, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зауважило, що не приймало рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії, а відтак не вчиняло дій, які б могли порушувати право позивача на належне пенсійне забезпечення.

Крім того, у відзиві на позовну заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначило, що вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 01.08.2023 №41 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії правомірним. Так, згідно з наданим посвідченням серії НОМЕР_1 від 27.07.1993, ОСОБА_1 має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії. В свою чергу, у довідці від 05.08.2023 №1719, виданій відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, зазначено, що з 11.01.1985 до 25.07.1989 та з 18.03.1997 дотепер Позивач зареєстрований і постійно проживає в м. Коростень Житомирської області, територію якого віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Однак, посвідчення потерпілого 3 категорії позивачем не надано. За таких умов, позивачем документально не підтверджено наявності в нього періоду постійного проживання роботи на території зони посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років. Водночас, пенсійний вік може бути знижено тільки за однією підставою, а взаємозалік зон не передбачено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Враховуючи вказані обставини, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області просило відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області станом на дату розгляду справи своїм правом на заперечення щодо заявлених позовних вимог не скористалось, відзиву на позовну заяву до суду не надало.

Згідно з ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 серії НОМЕР_1 , виданим 27.07.1993 Київською обласною державною адміністрацією.

В період з 01.09.1989 по 29.06.1993 ОСОБА_1 навчався в Ірпінському індустріальному коледжі по спеціальності "Обробка матеріалів на верстатах та автоматичних лініях", що підтверджується дипломом молодшого спеціаліста серії НОМЕР_2 від 29.06.1993. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, м. Ірпінь Київської області, де навчався позивач, відноситься до зони посиленого радіологічного контролю внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Коростенської міської ради від 05.08.2022 №1719, в період з 11.01.1985 по 25.07.1986 та з 18.03.1997 по теперішній час ОСОБА_1 був зареєстрований та постійно проживав у м. Коростень Житомирської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона) внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

З метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення ним 55-річного віку, звернувся до територіального органу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 24.07.2023 про призначення йому пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Для підтвердження наявності права на даний вид пенсії, до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 додав:

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 серії НОМЕР_1 , видане 27.07.1993 Київською обласною державною адміністрацією;

- диплом молодшого спеціаліста серії НОМЕР_2 від 29.06.1993;

- довідку Відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Коростенської міської ради від 05.08.2022 №1719.

На виконання вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1) за принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

За наслідками розгляду поданої позивачем заяви та доданих до неї документів Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області прийняло рішення від 01.08.2023 №41, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому, обґрунтовуючи відмову в призначенні пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області в рішенні від 01.08.2023 №41 вказало, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю, мають право на зниження пенсійного віку, якщо вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. ОСОБА_1 надав посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), однак, згідно довідки від 05.08.2022 №1719 населений пункт в якому він проживав віднесено до зони гарантованого добровільного відселення (категорія 3). У зв`язку із чим, управління дійшло висновку, що за наданими документами право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відсутнє, оскільки не можливо визначити на підставі яких документів заявникові надано статус потерпілої особи 4 категорії.

Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області рішення від 01.08.2023 №41 про відмову у призначенні пенсії, позивача було повідомлено листом Головного управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області від 08.08.2023 №0600-0211-8/82780.

У вказаному листі Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило ОСОБА_1 , що для призначення пенсії період постійного проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 1 січня 1993 року має становити не менше 4 років. Оскільки такий період ним документально не підтверджений, то права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" він не має. Крім того, в цьому листі управління повідомило позивача, що до періодів його перебування у зоні посиленого радіологічного контролю не враховано довідку від 05.08.2022 №1719, видану відділом реєстрації місця проживання Коростенської міської ради, так як м. Коростень відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Вважаючи відмову у призначенні йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" протиправною, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи публічно-правовий спір та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Зокрема, частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Водночас, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІвизначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені в статті 55 Закону № 796-XII.

Абзацом першим частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення, мають право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років.

Відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю, мають право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

З наведених положень Закону №796-XII вбачається, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку в розмірі 3 роки.

Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, але постійно проживали/постійно працювали у зазначеній зоні протягом трьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку здійснюється без застосування початкової величини, та розраховується, як 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання/роботи в зоні гарантованого добровільного відселення.

Водночас, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року.

Крім того, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку в розмірі 2 роки.

Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, але постійно проживали/постійно працювали у зазначеній зоні протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку здійснюється без застосування початкової величини, та розраховується, як 1 рік зменшення пенсійного віку за 3 роки проживання/роботи в зоні посиленого радіологічного контролю.

Таким чином, виникнення право на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту статті 55 вказаного Закону, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Водночас частина 2 статті 55 Закону №796-XII містить застереження відповідно до якого пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше.

Суть вказаного застереження полягає в тому, що у випадку, коли особою одночасно дотримано умови для зниження пенсійного віку по декількох підставах, така особа може реалізувати своє право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за однією з підстав. Таким чином, частиною 2 статті 55 Закону №796-XII заборонено одночасне використання декількох підстав для зниження пенсійного віку та сумування загальної кількості років зниження пенсійного віку по декількох різних підстав для такого зниження, не дивлячись на те, що особою може одночасно бути дотримано визначенні в пункті 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII умови для зниження пенсійного віку по декількох підставах.

До прикладу, у випадку коли документально підтверджується як факт проживання особи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3-х років, так і факт проживання цієї особи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року не менше 4-х років, така особа може скористатися правом на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку або лише, як особа, яка проживала у зоні гарантованого добровільного відселення, в межах максимальної величини зниження пенсійного віку за цією підставою - 6 років, або як особа, яка проживала у зоні посиленого радіологічного контролю, в межах максимальної величини зниження пенсійного віку за цією підставою - 5 років. Скористатися одночасно двома пільгами та знизити пенсійний вік по двох підставах одночасно, тобто загалом на 11 років (6 років за проживання у зоні гарантованого добровільного відселення + 5 років за проживання у зоні посиленого радіологічного контролю) особа не може, оскільки це прямо заборонено частиною 2 статті 55 Закону №796-XII.

Суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах ОСОБА_1 хоче реалізувати право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особа, яка постійно проживала у зоні у зоні посиленого радіологічного контролю, тобто хоче скористатися правом на зниження пенсійного віку лише за однією підставою, передбаченою статті 55 Закону №796-XII. У зв`язку з цим, суд відхиляє, як безпідставні, доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про порушення позивачем вимог частиною 2 статті 55 Закону №796-XII.

Водночас, в межах спірних правовідносин ОСОБА_1 вважає, що, при реалізації права на призначення пенсії відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII він має право на зарахування до строку його проживання в зоні посиленого радіологічного контролю періодів, протягом яких він проживав в населеному пункті, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення - зони із вищим ступенем радіаційного забруднення.

Як свідчать матеріали справи, саме у зв`язку із не зарахуванням періоду проживання ОСОБА_1 в м. Коростень Житомирської області, яке відносить до зони гарантованого добровільного відселення, в строк його проживання у зоні посиленого радіологічного контролю, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області дійшло висновку про не дотримання позивачем умови для призначення пенсії на підставі абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII - умови проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, та як наслідок відмовило йому у призначенні пенсії.

Вирішуючи спірні правовідносини, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно правових норм абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII особа, яка постійно проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні посиленого радіологічного контролю, набуває права на призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII у випадку дотримання таких умов:

- наявності у цієї особи статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи;

- наявності у цієї особи необхідного періоду проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю, який станом на 1 січня 1993 року повинен становити не менше 4 років.

Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

Отже, щодо періоду проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років станом на 01 січня 1993 року, то його необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1(у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до абзацу дев`ятого підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 (в редакції, на момент спірних правовідносин) потерпілими від Чорнобильської катастрофи до заяви про призначення пенсії додаються такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:

- документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Під час розгляду справи судом встановлено, що на виконання вимог п. 2.1 Порядку №22-1 та для підтвердження наявності у нього права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII ОСОБА_1 до заяви про призначення йому пенсії додав наступні документи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 серії НОМЕР_1 , видане 27.07.1993 Київською обласною державною адміністрацією; довідку Відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Коростенської міської ради від 05.08.2022 №1719, згідно якої в період з 11.01.1985 по 25.07.1986 та з 18.03.1997 по теперішній час він був зареєстрований та постійно проживав у м. Коростень Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона) внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з статтею 9 Закону №796-ХІІ (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 65 Закону №796-ХІІ документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії серії НОМЕР_1 від 27.07.1993 правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи були врегульовані Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501(далі - Порядок №501).

Пунктом 2 Порядку №501 (в редакції, що діяла станом на момент видачі позивачу посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи) передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, наявність у ОСОБА_1 статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, підтвердженого відповідним посвідченням 4 категорії серії НОМЕР_1 від 27.07.1993, виданим Київською обласною державною адміністрацією, надає йому право користуватися пільгами, передбаченими Законом №796-ХІІ, в тому числі й щодо пенсійного забезпечення.

Водночас, як вже зазначалось судом, передбаченими в абзаці 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII умовами для призначення особі пенсії зі зниженням пенсійного віку, є не тільки наявність статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, а ще й проживання (робота) такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4-х років.

Під час розгляду справи судом встановлено та підтверджується копією диплому молодшого спеціаліста серії НОМЕР_2 від 29.06.1993, що в період з 01.09.1989 по 29.06.1993 ОСОБА_1 навчався в Ірпінському індустріальному коледжі по спеціальності "Обробка матеріалів на верстатах та автоматичних лініях".

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, м. Ірпінь Київської області, де навчався позивач, відноситься до зони посиленого радіологічного контролю внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином, диплом молодшого спеціаліста серії НОМЕР_2 від 29.06.1993 підтверджує лише проживання ОСОБА_1 станом на 01.01.1993 в зоні посиленого радіологічного контролю 3 роки 4 місяці 1 день (з 01.09.1989 по 01.01.1993). В той час, як для призначення пенсії відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII строк проживання (робота) особи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 повинен становити не менше 4-х років.

Однак, суд зазначає, що ОСОБА_1 має статус громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується виданим йому посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 серії НОМЕР_1 від 27.07.1993.

Правовими норами пункту 4 частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Пунктом 6 Порядку №501 (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 від 27.07.1993) передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи є громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В.

Зміст вказаної правової норми свідчить, що статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, із видачею при цьому посвідчення категорії 4 надається лише тим особам, які станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4-х років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4). Відтак, при видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серії НОМЕР_1 від 27.07.1993 Київська обласна державна адміністрація, як уповноважений на видачу такого посвідчення орган, встановлювала та перевіряла дотримання ОСОБА_1 умови для надання йому статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, а саме умови проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01 січня 1993 року не менше 4 років.

Вказане посвідчення серії НОМЕР_1 від 27.07.1993 є чинним, правомірність та наявність підстав для видачі позивачу вказаного посвідчення відповідачами не оспорюється.

У зв`язку з цим, суд вважає, що наявність у позивача посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серії НОМЕР_1 від 27.07.1993 є достатнім підтвердженням того, що він станом на 01.01.1993 прожив на протязі не менше 4-х років у зоні посиленого радіоекологічного контролю, а тому має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином суд вважає, що відповідачем було зроблено хибний висновок про відсутність у позивача необхідного строку проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4-х років. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 01.08.2023 №41про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд зазначає наступне.

Абзац 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII передбачає, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю, мають право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку, в даному випадку 2 роки, встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відтак, для вирішення питання щодо величини зниження пенсійного віку, на яку ОСОБА_1 має право, суду необхідно встановити загальний строк його проживання в зоні посиленого радіологічного контролю.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує, що має право на зарахування до строку його проживання в зоні посиленого радіологічного контролю періодів, протягом яких він проживав в населеному пункті, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, яка є зоною із вищим ступенем радіаційного забруднення. У зв`язку із цим, до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 додавав довідку Відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Коростенської міської ради від 05.08.2022 №1719, згідно якої в період з 11.01.1985 по 25.07.1986 та з 18.03.1997 по теперішній час він був зареєстрований та постійно проживав у м. Коростень Житомирської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона) внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

З даного приводу суд зазначає, що мета та основні завдання Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" направлені на соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.

Державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується на принципах: пріоритету життя та здоров`я людей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, повної відповідальності держави за створення безпечних і нешкідливих умов праці; соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; соціального захисту, охорони праці, використання світового досвіду організації роботи з цих питань.

Відповідно до частини 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлено, що чинним законодавством України, в тому числі й Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не врегульовано питання можливості врахування для визначення загальної величини зниження пенсійного віку, на яку особа має право при призначенні пенсії, періодів проживання та/або робити такої особи у населених пунктах, які відносяться до зони із вищим ступенем радіоактивного ураження внаслідок Чорнобильської катастрофи, як то зона гарантованого добровільного відселення (3 зона), до строку проживання цієї особи в зоні з нижчим ступенем радіоактивного ураження внаслідок Чорнобильської катастрофи, як то зона посиленого радіологічного контролю (4 зона), у випадку дотримання такою особою умови для призначення їй пенсії відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII, тобто реалізації нею права на зниження пенсійного віку за підставою, що пов`язана з проживання в зоні посиленого радіологічного контролю - зоні з нижчим ступенем радіоактивного забруднення.

Приведені норми вказаного Закону, встановлюють право на пільгу щодо зменшення пенсійного віку осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи лише за ідеальних умов - проживання такими особами протягом певного часу лише в одній із названих зон. При цьому, приведені норми Закону не врегульовують питання, коли має місце проживання таких осіб в різних зонах радіоактивного ураження.

Суд вважає, що наявність такої прогалини в національному законодавстві не може позбавляти особу права на соціальний захист, який у даних правовідносинах полягає у врахування періодів проживання та/або робити особи у населених пунктах, які відносяться до зони із вищим ступенем радіоактивного ураження внаслідок Чорнобильської катастрофи, до строку проживання цієї особи в зоні з нижчим ступенем радіоактивного ураження внаслідок Чорнобильської катастрофи, для визначення загальної величини зниження пенсійного віку при реалізації пільги на призначенні пенсії, що пов`язана з проживання в зоні з нижчим ступенем радіоактивного забруднення.

Частиною 6 статті 7 КАС України установлено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Судом також враховується, що зона гарантованого добровільного відселення (третя категорія) є територією, яка зазнала значно більшого радіоактивного ураження та відповідного впливу на життя та здоров`я осіб, які там працювали або проживали ніж проживання у зоні посиленого радіологічного контролю (4 категорія).

Відтак, суд приходить до висновку, що при призначенні особі пенсії відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII, як такій що станом на 01.01.1993 не менше 4-х років прожила або відпрацювала у зоні посиленого радіологічного контролю, яка є менш ураженою в порівнянні із зоною гарантованого добровільного відселення, період проживання або роботи цієї особи у зоні гарантованого добровільного відселення повинен бути безумовно зарахований до стажу проживання в зоні посиленого радіологічного контролю (як зони меншого ураження) для цілей визначення загальної величини зниження пенсійного віку, на яку особа має право.

При цьому, суд зазначає, що не зарахування відповідачами при визначенні загальної величини зниження пенсійного віку, на яку особа, що потерпіла від Чорнобильської катастрофи має право, часу проживання/роботи цієї особи у зоні гарантованого добровільного відселення, до періоду проживання/роботи у менш ураженій зоні, якою є зона посиленого радіологічного контролю, є таким, що не забезпечує дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям на досягнення яких спрямований Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з наявною у матеріалах справи довідкою Відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Коростенської міської ради від 05.08.2022 №1719, ОСОБА_1 в період з 11.01.1985 по 25.07.1986 та з 18.03.1997 по теперішній час він був зареєстрований та постійно проживав у м. Коростень Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона) внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Однак, згідно даних військового квитка серії НОМЕР_3 від 13.11.1986, в період з 13.11.1986 по 17.11.1988 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу, а тому, за відсутності інформації про місце проходження такої служби, вказаний період підлягає виключенню із зазначеного в довідці від 05.08.2022 №1719 строку проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, згідно інформації, вказаної в довідці від 05.08.2022 №1719, загальний період проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення, який, як вище зазначено судом, підлягає врахуванню до строку проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, становить 27 років 10 місяців 29 днів (з 11.01.1985 по 12.10.1986 - 1 рік 9 місяців 2 дні; з 18.10.1988 по 25.07.1989 - 9 місяців 8 днів; з 18.03.1997 по 05.08.2022 (дата видачі довідки) - 25 років 4 місяці 19 днів).

Такий загальний строк проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю надає позивачу право на зниження пенсійного віку на 5 років (на максимальну величину, передбачену абзацом 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII для осіб, які постійно проживають чи постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю).

Крім того, згідно з абзацом першим частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що в період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року пенсія за віком призначається за наявності страхового стажу не менше 30 років.

Враховуючи вищезазначене правове регулювання, для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону №796-XII необхідний страховий стаж у особи повинен становити не менше 245-х років.

Згідно інформації, зазначеної Головним управління Пенсійного фонду України в Сумській області в оскаржуваному рішенні від 01.08.2023 №41 про відмову в призначенні пенсії, страховий стаж ОСОБА_1 становить 33 роки 1 місяць 15 днів, що є достатнім для призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.

Станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії (24.07.2023) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг 55-річного віку.

Таким чином, позивач має необхідний вік, страховий стаж та достатній строк проживання на території зони посиленого радіологічного контролю для призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV, якою врегульовано питання строків призначення (перерахунку) та виплати пенсії, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Матеріалами справи підтверджується, що за призначенням пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років позивач звернувся 24.07.2023, тобто протягом трьох місяців з дня досягнення ним 55-річного пенсійного віку.

Відтак, зважаючи на встановлену протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 01.08.2023 №41 щодо відмови у призначенні позивачу пенсії, застосовуючи механізм захисту права порушеного суб`єктом владних повноважень та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст.9, ч. 2 ст.245 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 з 09.07.2023 (дата, наступної за днем досягнення ним пенсійного віку) пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII.

При цьому суд зауважує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити саме той територіальний орган Пенсійного фонду України, що був визначений за принципом екстериторіальності, як орган, що вирішував питання про призначення пенсії, тобто в даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Натомість, порушення прав позивача з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області під час розгляду даної справи судом встановлено не було, а тому заявлені до нього позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір 858,88 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією від 03.10.2023 №9395-0531-4607-8356.

Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

З огляду на положення ч. 1 ст. 139 КАС України, та враховуючи розмір задоволення заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір в розмірі 858,88 грн належить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у повному розмірі.

Керуючись статями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003; ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул.Степана Бандери, 43,м. Суми, 40009; ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 01.08.2023 №41 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 з 09.07.2023 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на 5 років відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 858,88 грн (вісімсот п`ятдесят вісім гривень вісімдесят вісім копійок).

У задоволенні позовних вимог, заявлених до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович