Справа № 525/216/24
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 р. Справа № 525/216/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 09.09.24 по справі № 525/216/24

за позовом ОСОБА_1

до Великобагачанської селищної ради

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21.02.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Великобагачанської селищної ради Миргородського району Полтавської області (надалі - Великобагачанська селищна рада), в якому просила суд зобов`язати відповідача у п`ятиденний термін надати відповідь по суті її запиту від 16.11.2023 з приводу того є діючим чи ні господарський двір на земельній ділянці, виділеній відповідачем позивачу.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначала, що на її думку, поведінку відповідача, що виражається у ненаданні у встановлений Законом України "Про інформацію" строк інформації, розпорядником якої є відповідач.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 року позов ОСОБА_1 у справі №525/216/24 залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на запит до відповідача про надання інформації від третьої особи - суб`єкта господарювання, до якого позивач первинно звернулася для складання технічної документації з доказами її направлення.

Такі дії третьої особи є саме наслідком певних зобов`язань цієї особи перед позивачем, які зазначена особа взяла на себе внаслідок досягнення між нею та позивачем усної угоди на виконання цих робіт, що не суперечить ст. 206 ЦКУ. При цьому, наслідком збору усіх необхідних відомостей і даних третьою особою повинен бути очикуємий позивачем результат - складання технічної документації з землеустрою на відведення земельної ділянки позивачу.

Саме відсутність надання таких відомостей відповідачем як позивачу на запит, так і третій особі за її окремим запитом є порушенням прав позивача на надання мені інформації, що безпосередньо стосується для складання документації направленої на захист та охорону законних прав позивача на земельну ділянку, виділену відповідачем.

Ненадання відповідачем інформації, яка стосується по суті виділеного позивачу відповідачем майна, є порушенням прав позивача та законних інтересів зокрема, за аналогією, і в розрізі ЗУ "Про захист прав споживача, адже позивачу належить бути користувачем земельної ділянки виділеної відповідачем.

На переконання позивача, відсутність витребовуємої інформації та тієї самої інформації витребовуємої третьої особою у відповідача не тільки порушує права позивача на інформацію, щодо виділеного майна, але й право позивача на повне оформлення такого права, і як наслідок - право користування земельною ділянкою у розумінн і ЗКУ.

Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, у разі невиконання або неналежного виконання умов договору при здійсненні землеустрою, розробники документації із землеустрою несуть відповідальність, передбачену договором і законом.

Виконавці робіт із землеустрою не мають права складати документацію із землеустрою у разі, якщо: об`єктом землеустрою є земельні ділянки, що належать виконавцю робіт із землеустрою або особам, які працюють у його складі; особи, які працюють у складі виконавця робіт із землеустрою, мають родинні зв`язки із замовником робіт із землеустрою, або у юридичній особі, керівництво якої має родинні зв`язки із замовником; об`єктом землеустрою є земельні ділянки, що належать засновникам або учасникам виконавця робіт із землеустрою; замовником робіт із землеустрою є засновник або учасник виконавця робіт із землеустрою.

Вимоги абзаців другого, четвертого, п`ятого частини п`ятої цієї статті не поширюються на розроблення комунальними підприємствами: проектів землеустрою щодо встановлення меж територій територіальних громад, проектів землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно- територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів; технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель.

Документація із землеустрою, складена з порушенням вимог цієї статті, не може бути затверджена.

Представник відповідача вважає, що позивач відповідно до норм Закону України «Про землеустрій» має виступати замовником документації із землеустрою з метою забезпечення виконання рішення 35 сесії 8 скликання Великобагачанської селищної ради від 28.04.2023 року, яким виділено в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) розміром 3,11 умовних кадастрових гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно позивач укладає договір на розроблення технічної документації із землеустрою із розробником, який в подальшому в процесі розробки має право звертатися і одержувати від органів місцевого самоврядування необхідну інформацію. Але при цьому позивач не надає підтверджуючих документів, які підтверджували б факт договірних відносин із ФОП ОСОБА_2 .

На переконання представника відповідача ФОП « ОСОБА_2 » зверталася із запитом із порушенням норм чинного законодавства, оскільки в договірних відносинах із позивачем не перебувала і не перебуває.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06.03.2020 у справі №525/863/19, яке набрало законної сили 04.08.2020, суд зобов`язав Великобагачанську селищну раду Великобагачанського району Полтавської області виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці села Якимове Великобагачанського району Полтавської області, РНОКПП НОМЕР_1 , на території Великобагачанської селищної ради об`єднаної територіальної громади Великобагачанського району Полтавської області в натурі (на місцевості) земельну ділянку на підставі рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 13.02.2018, яким визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) розміром 3,11 умовних кадастрових гектари, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29.01.2004 державним нотаріусом Великобагачанської нотаріальної контори, реєстровий № 144.

На виконання рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06.03.2020 у справі №525/863/19 та враховуючи висновок постійної комісії з питань земельних відносин, комунальної власності, інфраструктури, підприємництва, приватизації, житлово-комунального господарства, будівництва та архітектури, на 35 сесії 8 скликання Великобагачанська селищна рада Миргородського району Полтавської області 28.04.2023 прийняла рішення, яким виділила в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 жительці АДРЕСА_1 земельну ділянку відповідно до Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) колишнього КСП "Дружба", розробленого Українською академією аграрних наук Інститут землеустрою, розміром 3,11 умовних кадастрових гектари, земельна ділянка №706, для ведення товарного сільськогосподарського будівництва, на підставі рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 13.02.2008, яким визнано право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 гр. ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29.01.2004 державним нотаріусом Великобагачанської нотаріальної контори, реєстровий №144 на території Великобагачанської селищної ради (а.с. 49).

Позивач у позовній заяві повідомляє, що з метою розробки технічної документації на виділену земельну ділянку вона звернулася до землевпорядника, який повідомив про неможливість розпочинати розробку документації у зв`язку з наявністю на земельній ділянці колишнього господарського двору (на частині земельної ділянки маються фундаменти споруд, залишки стін та силосних ям).

У зв`язку з цим та з метою подальшого замовлення технічної документації 16.11.2023 ОСОБА_1 звернулася до Великобагачанської селищної ради із запитом про надання інформації, в якому просила повідомити чи є діючим колишній господарський двір, чи ні (а.с. 4). До запиту позивач додала фотографії місцевості (а.с. 5-6).

У відповідь на запит секретар Великобагачанської селищної ради Чернуха О. своїм листом від 27.11.2023 №1661/0242 (а.с. 7) повідомила ОСОБА_1 про те, що "...Рішенням 35 сесії 8 скликання Великобагачанської селищної ради від 28.04.2023 Вам було виділено в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) розміром 3,11 умовних кадастрових гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ст. 28 Закону України "Про землеустрій" розробники документації із землеустрою мають право:

- виконувати роботи із складання документації із землеустрою;

- погоджувати із замовником наукові, технічні, економічні та інші вимоги до документації із землеустрою, строк виконання робіт, їх вартість та порядок оплати;

- безперешкодного доступу до об`єктів землеустрою;

- вимагати зупинення робіт, що виконуються з порушенням документації із землеустрою і призводять до нецільового використання земель та їх псування;

- вносити пропозиції щодо оновлення застарілої або розробки нової документації із землеустрою;

- у процесі розробки документації із землеустрою, на підставі якої формуються відомості про об`єкти Державного земельного кадастру, одержувати від органів місцевого самоврядування інформацію про місце розташування таких об`єктів та їх характеристики.

У зв`язку з вищевикладеним рекомендуємо Вам звернутися до розробника документації із землеустрою, якого наділено правами звернутися із запитом на отримання даної інформації."

Не задовольнившись таким результатом, представник Даніліної Є.Г. за довіреністю Дашкеєв В.Г. звернувся до голови та секретаря Великобагачанськї селищної ради із заявою, в якій наполягав на наданні відповіді по суті на запит Даніліної Є.Г. від 16.11.2023 (а.с. 8).

Листом від 18.01.2024 №160/02-42 на звернення представника позивача секретар Великобагачанської селищної ради Чернуха О. повідомила, що відповідно до змісту звернення та доданих до нього документів, запитувана ОСОБА_1 інформація не належить до публічної, тому звернення ОСОБА_1 розглянуто в порядку Закону України "Про звернення громадян". З приводу повноти наданої відповіді на звернення ОСОБА_1 зазначила, що рішенням 35 сесії 8 скликання Великобагачанської селищної ради від 28.04.2023 ОСОБА_1 виділено в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) розміром 3,11 умовних кадастрових гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та надано дозвіл на розробку землевпорядної документації. Наступним кроком для набуття права власності на земельну частку (пай) ОСОБА_1 необхідно звернутися до землевпорядної організації та укласти договір на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою відповідно до статті 26 Закону України "Про землеустрій". Саме під час виконання робіт із землеустрою землевпорядною організацією здійснюється збір необхідної інформації щодо земельної ділянки відповідно прав, наданих їм згідно із вимогами статті 28 Закону України "Про землеустрій" (а.с. 9).

Після цього позивач звернулася вже до суду з даним позовом, в якому просить зобов`язати Великобагачанську селищну раду у п`ятиденний термін надати ОСОБА_1 відповідь по суті її запиту від 16.11.2023.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач навіть не вступила у правовідносини, в рамках яких могло б виникнути порушення права, за захистом якого вона вже звернулася до суду за захистом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулює Закон України від 02.10.1992 №2657-ХІІ "Про інформацію".

Відповідно до частини першої статті 5 вказаного Закону, кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Частиною другою цієї ж норми Закону передбачено, що реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Як свідчить зміст обох запитів, позивач та її представник зверталися до відповідача у порядку, встановленому Законом України "Про інформацію".

Однак у тексті позовної заяви позивач пов`язує обов`язок відповідача надати їй відповідь по суті запиту вже з імперативними приписами Закону України від 13.01.2011 №2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (надалі - Закон №2939-VI).

Відповідно до преамбули Закону №2939-VI, цей Закон визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес

Публічна інформація, згідно з визначенням наведеним у ст. 1 Закону №2939-VІ, - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Тож визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону №2939-VI).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 №2939-VI, публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Отже, суттєвими ознаками публічної інформації є:

- готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством;

- заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

- така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

- інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків;

- інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень.

Таким чином, під час надання оцінки запитуваній інформації, судам необхідно перевіряти таку інформацію на відповідність критеріям, встановленим наведеними вище правовим нормам та, відповідно, чи є така інформація публічною і чи може бути така інформація предметом інформаційного запиту.

Вказаний висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 06.09.2018 у справі №522/15736/17.

З матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що жителька с. Макухівка ОСОБА_1 звернулася до відповідача із запитом від 16.11.2023 (вх. №3327/02-42 від 23.11.2023) у порядку, що визначений Законом України "Про інформацію", в якому зазначила, що рішенням Великобагачанської селищної ради від 28.04.2023 їй виділена земельна ділянка площею 3,11 умовних кадастрових гектари. Однак при огляді місцевості виявилося, що це колишній господарський двір (на частині земельної ділянки маються фундаменти споруд, залишки стін та силосних ям). У зв`язку з цим заявниця просила повідомити чи є діючим згаданий господарський двір, чи недіючим (а.с. 4).

Чинне законодавство України не містить визначення поняття "господарський двір", з приводу діяльності якого позивач подавала запит про надання інформації.

Тож очевидним за таких обставин є висновок про те, що відповідач не володіє запитуваною інформацією або для надання відповіді на такого роду запит необхідно створити інформацію.

Відповідно до ч. 9 ст. 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр", відомості про речові права на земельні ділянки, що виникли до 1 січня 2013 року, вносяться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, до Державного земельного кадастру із Державного реєстру земель та документів, що відповідно до законодавства, яке діяло до 1 січня 2013 року, посвідчували право власності або право користування землею (земельними ділянками), а також книг записів (реєстрації) таких документів.

Статтею 28 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що розробники документації із землеустрою мають право:

а) виконувати роботи із складання документації із землеустрою;

б) погоджувати із замовником наукові, технічні, економічні та інші вимоги до документації із землеустрою, строк виконання робіт, їх вартість та порядок оплати;

в) безперешкодного доступу до об`єктів землеустрою;

д) вимагати зупинення робіт, що виконуються з порушенням документації із землеустрою і призводять до нецільового використання земель та їх псування;

е) вносити пропозиції щодо оновлення застарілої або розробки нової документації із землеустрою;

є) у процесі розробки документації із землеустрою, на підставі якої формуються відомості про об`єкти Державного земельного кадастру (у тому числі документації із землеустрою, яка одночасно є містобудівною документацією), одержувати від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб інформацію про місце розташування таких об`єктів та їх характеристики (з урахуванням законодавства про користування інформацією, що становить державну таємницю).

Отже, аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що запитувана позивачем інформація може бути здобута або створена у процесі розробки документації із землеустрою, виконання робіт із складання якої здійснює розробник документації.

Розробниками документації із землеустрою, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про землеустрій", є:

юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи сертифікований інженер-землевпорядник, який є відповідальним за якість робіт із землеустрою;

фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

За таких обставин запитувана позивачем інформація, якою наразі не володіє відповідач, не підпадає під визначення публічної, наведеного у ст. 1 Закону №2939-VІ.

Відповідно й підстав стверджувати про порушення вимог цього Закону позивач не має, у зв`язку з чим мотиви, з яких заявлено позов суд визнає необґрунтованими.

Крім того, надаючи оцінку діям відповідача, який роз`яснив заявнику зміст статті 28 Закону України "Про землеустрій", колегія суддів доходить висновку про правомірність поведінки суб`єкта владних повноважень, який таким чином повідомив заявнику спосіб реалізації права на здобуття необхідної, на суб`єктивну думку позивача, інформації.

Доказів на підтвердження факту існування договірних правовідносин із розробником документації із землеустрою позивач до матеріалів справи не надала.

Отже, позивач навіть не вступила у правовідносини, в рамках яких могло б виникнути порушення права, за захистом якого вона вже звернулася до суду за захистом.

Колегія суддів звертає увагу, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок Верховного Суду України у постанові від 15.11.2016 у справі №800/301/16).

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

При цьому захист прав, свобод або законних інтересів, серед іншого, можливий шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за відсутності ж порушеного права відсутній і об`єкт судового захисту та, як наслідок, відсутні й підстави для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 року по справі № 525/216/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 по справі № 525/216/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва