Справа № 160/20896/24
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

03 лютого 2025 року Справа №160/20896/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Олійник В.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Коренева А.О. в адміністративній справі №160/20896/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства освіти та науки України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства освіти та науки України, у якій позивач просить:

визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача 1, щодо відмови в наданні позивачу відстрочки від призову, задовольнити його позов в повному обсязі та зобов`язати цього відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 з урахуванням позову, обставин, тощо, повторно розглянути його заяву про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову та реально надати можливість продовжити та закінчити навчання на лікаря, отримання ступеню магістра надавши відстрочку від призову-надати відстрочку від призову згідно закону та прямих норм Конституції України;

визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача 2 Міністерства освіти та науки України, щодо надання та внесення до відповідного реєстру висновків фраза "ні порушує" (що стосується ст. 10 Закону України "Про освіту"), зобов`язати цього відповідача виключити з реєстру ці протиправні і незаконні дані, які позивачу створюють штучні перешкоди в доступі до освіти та отримання ступеню магістра і диплому лікаря, а також штучні і надумані з порушенням прямих норм основного закону тощо, перешкоди на цей час відповідачем 1 в надання мені відстрочки від призову (уточнюю щоб почули саме видалити ці незаконні дані щодо позивача ОСОБА_1 нічого він не порушив та не порушую бажаю навчатися і бути в подальшому лікарем в залежності від стану здоров`я, тощо можливо і військовим лікарем);

вийти за межі його позовних вимог з огляду на позов, обставини, тощо та постановити законне рішення суду врахувати наведені в позові доводи та практику Європейського суду з прав людини, зокрема ст. ст. 6, 13 та інші та реально захистити його в судовому порядку по іншому відповідачі 1 та 2 продовжують порушувати закон та мої права в правовій державі Україна по цей час».

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачеві протягом семи днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства освіти та науки України - повернуто позивачеві.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.11.2024 ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 року скасовано, справу №160/20896/24 направлено для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

24 грудня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з Третього апеляційного адміністративного суду надійшла адміністративна справа № 160/20896/24.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24 грудня 2024 року адміністративну справу №160/20896/24 передано раніше визначеному складу суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства освіти та науки України залишено без руху для надання до суду оригіналів квитанцій про сплату судового збору та приведення уточненої позовної заяви у відповідність до вимог статей 5 та 160 КАС України з додатками, які засвідченні належним чином та її копії для всіх учасників справи.

29 січня 2025 року на адресу суду від позивача надійшла заява про відвід судді Коренева А.О.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року по справі №160/20896/24 заяву ОСОБА_1 про відвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Коренева А.О. визнано необґрунтованою та передано матеріали адміністративної справи №160/20896/24 для визначення складу суду для вирішення питання про відвід судді.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 січня 2025 року адміністративну справу №160/20896/24 для вирішення питання про відвід судді передано судді Олійнику В.М.

Дослідивши підстави для відводу, викладені в заяві про відвід судді, суд зазначає наступне.

Приписами частини 8 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Згідно з частиною 11 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України, питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, до складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Згідно з частинами 1, 2 статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

За цими самими підставами їм може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відповідно до частини 3 статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Разом з цим, суд зауважує, що відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участі у конкретній справі. Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" (безсторонність) судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

- "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

- "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення.

Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (Рішення ЄСПЛ у справі "Мироненко і Мартенко проти України", "Олександр Волков проти України").

У висновку №3 (2002) КРЄС для Комітету Міністрів Ради Європи підкреслюється, що мета, для досягнення якої повноваження надані суддям, - дати їм можливість здійснювати правосуддя шляхом застосування закону, забезпечуючи право кожної людини реалізовувати належні йому права та/або законні інтереси, яких вона була або може бути несправедливо позбавлена.

Отже, прийняття процесуальних актів, а також дії суду під час розгляду справи належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України.

Позасудовий порядок оскарження дій чи актів, що стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Правову оцінку дій суду під час розгляду справи, перевірку законності та обґрунтованості прийнятих судових рішень має виключно відповідний суд згідно з процесуальним законодавством в межах провадження відповідної справи.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Разом з тим, необхідно зауважити, що для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість.

Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Враховуючи викладене, заявлений відвід має бути вмотивований, тобто містити відповідні аргументи та докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Однак, подана позивачем заява про відвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Коренева А.О. таких аргументів та доказів не містить.

При цьому, не можуть бути підставами для відводу судді дії суду під час розгляду справи, заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами чи процесуальні рішення судді під час здійснення правосуддя.

Подана позивачем заява про відвід судді фактично містить незгоду з процесуальним рішенням судді, а саме ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року, якою позовну заяву позивача залишено без руху та зобов`язано усунути недоліки визначені в описовій частині даної ухвали.

Суд звертає увагу, що обґрунтування заяви в частині, що суддя не перевірив куди поділися документи за його позовом в суді, оригінали цих документів, квитанції банка щодо сплати судового збору, внаслідок чого суддя Коренев А.О. не може брати участь та підлягає відводу з обставин, що викликають сумнів в об`єктивності судді та його неупередженості на підставі приписів пункту 4 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, містить лише припущення.

Крім того, в описовій частині ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року суддею Кореневим А.О. зазначено, що вирішити питання про відкриття провадження не є можливим, оскільки позовна заява разом з додатками до неї та її копія були повернуті позивачеві.

Відтак, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій в ухвалі від 17.07.2020 року по справі №826/11409/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 3 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Інших доводів щодо упередженості та необ`єктивності судді Коренева А.О., крім тих, які зводяться до непогодження з процесуальним рішенням, у заяві не наведено.

Наведене вище свідчить про необґрунтованість підстав для відводу судді Коренева А.О., що викладені в заяві ОСОБА_1 , у зв`язку з чим судом не встановлено обставин які б підтверджували, що заявлений спір буде розглянуто упереджено або необ`єктивно.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених підстав для відводу судді, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Коренева А.О. в адміністративній справі №160/20896/24 слід відмовити.

Відповідно до частини 12 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала про відмову в задоволенні заяви про відвід окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 36-37, 39-41, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Коренева А.О. в адміністративній справі №160/20896/24 - відмовити.

Адміністративну справу №160/20896/24 передати судді для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та окремо не оскаржується.

Суддя В.М. Олійник