Справа № 520/16130/24
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 лютого 2025 року

м. Київ

справа №520/16130/24

адміністративне провадження № К/990/1821/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів - Загороднюка А.Г., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 9 грудня 2024 року у справі №520/16130/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року, без застосування місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для визначення індексації - січень 2008 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації - різниці грошового забезпечення, що склалася в березні за період з 1 березня 2018 року до 28 липня 2020 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію - різницю грошового забезпечення, що склалася у березні 2018 року з урахуванням вимог абзацу 4 та 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошового забезпечення доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 за період з 1 березня 2018 року до 28 липня 2020 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року, без застосування місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для визначення індексації - січень 2008 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 9 грудня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 задоволено частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2024 року скасовано.

Прийнято постанову, якою провадження у справі №520/16130/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії закрито.

Позивач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 9 січня 2025 року засобами поштового зв`язку.

Скаржник просить скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 9 грудня 2024 року, а справу направити на повторний розгляд до апеляційного суду.

Спірним у цій справі є питання правомірності закриття провадження у справі на підставі підпункту 4 частини першої статті 238 КАС України.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Як на підстави касаційного оскарження заявник покликається на пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Так, посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України позивач зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі №914/2649/17, у постановах Верховного Суду від 20 липня 2023 року у справі №380/14636/22, від 8 квітня 2020 року у справі №910/16868/19, від 12 серпня 2020 року у справі №347/2115/17, від 14 квітня 2020 року у справі №133/1967/17, від 22 травня 2019 року у справі №640/7778/18, від 15 червня 2023 року у справі №580/5040/21, від 2 вересня 2024 року у справі №280/4009/23 та від 19 вересня 2024 року у справі №400/2015/22.

Пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

У цьому контексті Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов між собою.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні обґрунтованості посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі як на підставу для перегляду оскаржуваних рішень за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Суд зауважує, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.

Суд відхиляє посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі №914/2649/17, оскільки у цій справі предметом спору є внесення змін у договір оренди нежитлових приміщень від 15 жовтня 1997 року.

Також суд відхиляє посилання позивача на постанову Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі №347/2115/17, оскільки предметом позову у цій справі було припинення права власності на частку житлового будинку та частку земельної ділянки для обслуговування житлового будинку.

Щодо посилання позивача на постанови Верховного Суду від 20 липня 2023 року у справі №380/14636/22, від 15 червня 2023 року у справі №580/5040/21, від 2 вересня 2024 року у справі №280/4009/23, від 19 вересня 2024 року у справі №400/2015/22, від 8 квітня 2020 року у справі №910/16868/19, від 22 травня 2019 року у справі №640/7778/18 та від 14 квітня 2020 року у справі №133/1967/17, у яких судом касаційної інстанції надавалася оцінка правомірності застосування судами положень процесуальних кодексів (пункту 4 частини першої статті 238 КАС України, пункту 3 частини першої статті 175 ГПК України та пункту третього частини першої статті 255 ЦПК України) у подібних правовідносинах, необхідно зазначити, що оцінка питання наявності в межах двох справ одночасної сукупності умов, які дають підстави для закриття провадження у справі за вказаним пунктом здійснюється судом із урахуванням конкретних обставин, предмету та підстав позову у кожній із справ.

До того ж, касаційний суд вказує, що неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суди попередніх інстанцій, посилаючись на норму права, застосували її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачили тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, яка є подібною до справи, що розглядається Судом.

Не можна посилатись на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичні обставини у справі, що формуються, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.

Натомість обставини цієї справи свідчать про наявність підстав для закриття провадження у справі, виходячи із вимог пункту 4 частини першої статті 238 КАС України за обставин підтвердження наявності рішення суду в тотожній справі, яке набрало законної сили.

Ураховуючи наведене, Суд вважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Наступною підставою для касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції скаржник зазначає пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, мотивуючи тим, що судами попередніх інстанцій достатньо не з`ясовано обставин справи та порушено норми процесуального права, не надано оцінку доводам позивача.

Водночас, системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України і пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Відповідно до частин другої і третьої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;

4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо:

1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави його відводу обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені в судовому рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Тобто, посилання на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України застосовується лише у поєднанні із підставами, які встановлені у частині другій і третій статті 353 КАС України. Однак, належного обґрунтування таких обставин касаційна скарга не містить.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Натомість, ухвалюючи оскаржуване судове рішення суд апеляційної інстанції вирішив провадження у цій справі закрити відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України із врахуванням висновку Верховного Суду, викладеного, зокрема, у постанові від 21 лютого 2024 року у справі №520/1752/23.

Судом апеляційної інстанції установлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року у справі №520/6346/21 позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 задоволено, зокрема, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року до 1 березня 2018 року.

Відповідачем на виконання рішення суду у справі №520/6346/21 проведено розрахунок та виплачено індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Не погодившись із проведеним розрахунком в частині визначення базового місяця при обчисленні індексації грошового забезпечення позивача за періоди з 1 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року та з 1 березня 2018 року до 28 липня 2020 року, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, який розглядався у межах справи №520/28372/21, в якому позивач просив:

- визнати протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 1 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року без застосування місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для визначення індексації-січень 2008 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року із одночасним відрахуванням 1.5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 1 березня 2018 року до 28 липня 2020 року без застосуванням вимог абзацу 4 та 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити за період з 1 березня 2018 року до 28 липня 2020 року, з урахуванням вимог абзацу 4 та 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року у справі №520/28372/21 в задоволенні позовних вимог відмовлено. При ухваленні вказаного рішення, суд виходив з того, що вимоги заявника про виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовця за період 1 січня 2016 року до 1 березня 2018 року раніше вже були розглянуті судом у межах справи №520/6346/21, а тому дійшов висновку, що вимоги про неправильність обчислення розміру індексації грошового забезпечення військовослужбовця за означений період часу підлягають включенню не до окремого позову, а до процесуального документу у порядку статті 383 КАС України. Крім того, суд виснував, що вимога заявника про обчислення індексації розміру грошового забезпечення військовослужбовця за період 1 березня 2018 року до 28 липня 2020 року відповідно до абзацу четвертого пункту 5 та абзацу шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, не підлягає задоволенню, оскільки заявлена передчасно, до розв`язання у порядку статті 383 КАС України спору з приводу відповідності закону обчислення військовою частиною НОМЕР_1 розміру індексації грошового забезпечення позивача за період 1 лютого 2018 року до 28 лютого 2018 року.

Рішення суду у справі №520/28372/21 набрало законної сили 18 березня 2022 року.

Не оскаржуючи вказаного рішення суду, ОСОБА_1 повторно звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 , в якому просив суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 1 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року без застосуванням місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для визначення індексації - січень 2008 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 1 березня 2018 року до 28 липня 2020 року без застосуванням вимог абзацу 4 та 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити за період з 1 березня 2018 року до 28 липня 2020 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - березень 2018 року, з урахуванням вимог абзацу 4 та 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 5 червня 2023 року у справі №520/1752/23, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року, закрито провадження у справі №520/1752/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Закриваючи провадження у справі відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку, що у справі №520/1752/23 спір виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що вже розглянуто судом у справі №520/28372/21.

Постановою Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі №520/1752/23 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 5 червня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року у справі №520/1752/23 залишено без змін.

Залишаючи без змін судові рішення першої та апеляційної інстанцій Верховний Суд виходив з того, що рішенням у справі №520/28372/21, яке набрало законної сили, вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про закриття провадження у справі відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

З досліджених матеріалів у цій справі колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що звернення ОСОБА_1 до суду із вказаним позовом до військової частини НОМЕР_1 так само обумовлено незгодою позивача із застосованими відповідачем базовими місяцями при обчисленні індексації грошового забезпечення за періоди з 1 грудня 2015 до 28 лютого 2018 року та з 1 березня 2018 року до 28 липня 2020 року та недотриманням приписів абзацу четвертого пункту 5 та абзацу шостого пункту 5 Порядку №1078 при обчисленні індексації грошового забезпечення за вказані періоди.

Апеляційний суд дійшов висновку, що підстави звернення позивача до суду та предмет позову у цій справі є тотожними до тих, які переглядались у справах №520/28372/21 та №520/1752/23, та яким надавалась оцінка судом у межах розгляду справи №520/28372/21 та у справі №520/1752/23, провадження у якій було закрито.

Отже, предметом спору у справах №520/28372/21 та №520/1752/23 була правомірність визначення відповідачем базового місяця та дотримання приписів абзацу четвертого пункту 5 та абзацу шостого пункту 5 Порядку №1078 при обчисленні індексації грошового забезпечення позивача за спірні періоди з 1 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року та з 1 березня 2018 року до 28 липня 2020 року.

При цьому апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні вказав, що незгода позивача з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року у справі №520/28372/21, яким відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог є підставою для оскарження такого рішення в апеляційному порядку, а не для ініціювання нового спору с тих самих підстав. Однак таким правом позивач не скористався, натомість ініціював новий спір в межах справи №520/1752/23, провадження у якій було закрито, а ухвала набрала законної сили 21 лютого 2024 року.

Враховуючи зазначене апеляційний суд закрив провадження у цій справі відповідно до пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України, оскільки сторони у цих позовах ті ж самі, предмет та підстави позову у справах №520/28372/21, №520/1752/23 та №520/16130/24 є тотожними.

Окрім цього, як вище вказувалося, Верховний Суд у справі №520/1752/23 констатував, що підстави звернення позивача до суду та предмет позову у справі №520/1752/23 є тотожними до тих, які переглядались у справі №520/28372/21 та яким надавалась оцінка судом у межах розгляду справи №520/28372/21.

Аналізуючи оскаржуване рішення, Суд дійшов до висновку, що суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у цій справі відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі №520/1752/23 щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Ураховуючи те, що інші доводи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, тлумачення норм законодавства та незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, що відповідають висновкам Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, пунктом 6 частини першої 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 9 грудня 2024 року у справі №520/16130/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали направити заявнику за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

……………………………

……………………………

……………………………

Н.М. Мартинюк

А.Г. Загороднюк

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду