Справа № 580/11745/24
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року справа № 580/11745/24
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

26.11.2024 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач) до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (01601, місто Київ, вулиця Бастіонна, будинок 6; ) (далі відповідач) про стягнення з Державного бюджету України на його користь 43598,36грн, що становить 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 13.10.2021 до 25.11.2024 включно та 221320,11грн інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за той самий період.

Обґрунтовуючи позов зазначив, що відповідач порушив строк для виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.01.2021. Тому звернувся до суду зі вказаним позовом.

Ухвалою від 02.12.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Вказану ухвалу відповідач отримав 03.12.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в його електронний кабінет.

12.12.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовуючи зазначив, що листом від 23.07.2021 № 13-06-06/15246 направив до ДСА України повідомлення про здійснення безспірного списання коштів відповідно до виконавчого листа, в якому визначено бюджетну програму 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», код економічної класифікації видатків 2730 «Інші виплати населенню», за якими необхідно проводити безспірне списання коштів. ДСА України листом від 28.07.2021 № 11-14731/21 підтвердила визначені коди класифікації видатків бюджету і рахунок, за якими проводиться безспірне списання. Станом на дату надходження вказаного виконавчого листа на виконанні у відповідача перебували 40 судових рішень на загальну суму понад 4,4 млн грн, боржником за якими виступала ДСА України, та які надійшли і зареєстровані раніше вказаного виконавчого листа. Водночас, розписом Державного бюджету України за територіями ДСА України за КПКВК 0501150 затверджено асигнувань: на 2021 рік у сумі 3000000,00 грн, у тому числі за КЕКВ 2730, за яким здійснювалося, зокрема виконання судових рішень за позовами суддів на їх користь згідно із законодавством - 2930231,00 грн, касові видатки склали 2999999,64 грн, у тому числі за КЕКВ 2730 - 2930 231,00 грн, на 2022 рік у сумі 750000,00 грн, у тому числі за КЕКВ 2730 - 700000,00 грн, касові видатки склали 750000,00 грн, у тому числі за КЕКВ 2730 - 700000,00 грн, на 2023ріку сумі 405500,00 грн, у тому числі за КЕКВ 2730 - 355500,00 грн касові видатки склали у 405500,00 грн, у тому числі за КЕКВ 2730 - 355500,00 грн, на 2024 рік (станом на 09.12.2024) у сумі 639100,00 грн, касові видатки склали 287969,59 гривень. Таким чином, обсягу затверджених ДСА України асигнувань недостатньо для виконання поданих рішень суду, в тому числі на користь позивача. Стверджує, що відповідно до приписів законодавства забезпечує виконання рішення суду у справі №580/4233/20 за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040, оскільки відповідно до статті 3 Закону про гарантії та пункту 33 Порядку № 845 у разі відсутності у державного органу відповідних призначень, виконання рішення суду здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Згідно з пунктом 33 Порядку № 845 у разі встановлення боржнику (ДСА України) відповідних бюджетних асигнувань за програмою 0501150 відповідач невідкладно здійснить заходи, спрямовані на безспірне списання коштів з рахунку боржника, визначені Порядком № 845. Для ДСА України за КПКВК 0501150 затверджений кошторис на 2024 рік у сумі 361700,00 гривень. Отже, затверджений ДСА України кошторис на 2024 рік є недостатнім, щоб здійснити безспірне списання коштів за програмою 0501150 за виконавчими листами, які знаходяться на виконанні у відповідача й боржником за яким є ДСА України. Звертає увагу суду, що безумовний обов`язок щодо його виконання покладається насамперед на визначеного судом боржника, а саме на ДСА України. Факт перебування виконавчих листів на виконанні у відповідача за бюджетною програмою КПКВК 3504040 жодним чином не звільняє боржника від необхідності невідкладно виконати рішення суду та перерахувати кошти стягувачу. Станом на 05.12.2024 на виконанні за КПКВК 3504040 загалом перебувають 234928 судових рішень на суму понад 7,11 млрд гривень, з них виконавчих документів на суму понад 60,66 млн грн, які відносяться до першої черги погашення заборгованості та 427 млн грн, які відносяться до другої черги погашення заборгованості. Встановлений Верховною Радою обсяг коштів не дозволив відповідачу здійснити у поточному році погашення заборгованості за рахунок КПКВК 3504040 за всіма судовими рішеннями, гарантованими державою, що, зокрема, відносяться до другої черги. Наразі здійснює заходи щодо виконання судових рішень, які відносяться до першої черги погашення заборгованості. Вказана сума щодо першої черги, не є сталою, оскільки від органів державної виконавчої служби до органів Казначейства щокварталу надходять виконавчі документи першої черги заборгованості відповідно до Порядку № 845. Отже, виконання виконавчого листа за бюджетною програмою КПКВК 3504040 можливо здійснити тільки після виконання судових рішень, які обліковуються за першою чергою та/або надійшли на виконання за другою чергою раніше, ніж рішення у справі №580/4233/20. Вважає, що передбачена частиною другою статті 625 ЦК України відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань і компенсації в розмірі трьох відсотків річних у справі № 580/4233/20 стосується складу правопорушення між учасниками «боржником» (ДСА України) та «кредитором/стягувачем» (позивач). Однак вищевказана відповідальність не може виникати у Держави перед стягувачем у разі погашення Казначейством заборгованості на підставі рішення про стягнення коштів з державного підприємства. Закон про Державний бюджет України передбачає видатки для виплати 3% річних винятково після виконання рішень, на які поширюється Закон про гарантії (КПКВК 3504040).

16.12.2024 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а доводи, викладені у відзиві, відхилити. Обгрунтовуючи зазначив, що усі підстави відмови у позові, на які у відзиві посилається відповідач, суперечать як нормам права, так і висновкам Великої Палати Верховного суду у справах, зазначених у позовній заяві, а саме в постанові від 3 жовтня 2023 року у справі №686/7081/21 та у постанові від 9 листопада 2023 року у справі № 420/2411/19. Жодний нормативний акт не звільняє боржника державу від відповідальності за невиконання у визначений законом строк, рішення суду, як і не змінює строк виконання рішення суду. Не має розмежування між обов`язком виконання судових рішень про стягнення з держави коштів й обов`язком держави щодо виконання судових рішень, за якими вона є боржником, а також не має розмежування між відповідальністю держави та відповідальністю органу державної влади. (п.п.44, 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2023 року у справі №686/7081/21). У справі №20/2411/19 відповідачем за невиконання рішення ухваленого проти держави і, як наслідок, стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, передбачених статтею 625 ЦК України, була саме держава в особі Державної казначейської служби України. У разі неналежного виконання (прострочення) державою підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням її грошового зобов`язання перед кредитором, до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання застосовуються вимоги частини другої статті 625 ЦК України (п.126 постанови Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2023 року у справі № 420/2411/19). Тому доводи відповідача, що спірні правовідносини не регулюються цивільним законодавством і до них не може бути застосована стаття 625 ЦК України, а склад правопорушення, якщо і є, то відповідальність має нести ДСА, спростовуються як наведеними нормами права, так і висновками зробленими Верховним Судом.

Ухвалою від 24.12.2024 суд відмовив у задоволенні клопотання вх.від 12.12.2024 відповідача про розгляд адміністративної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Усі подані сторонами документи суд долучив до матеріалів адміністративної справи.

Оскільки обґрунтованих клопотань від учасників спору про розгляд справи у судовому засіданні з їх викликом суду не надходило, зважаючи на відсутність необхідності призначити у справі експертизу або викликати та допитати свідків, суд дійшов висновку розглянути справу без виклику сторін у судове засідання за наявними письмовими доказами.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Пенсійним посвідченням від 19.01.2015 серії НОМЕР_2 підтверджується, що позивачу призначена пенсія з інвалідності 2 групи.

Черкаський окружний адміністративний суд розглянув справу №580/4233/20 за позовом позивача у цій справі до Черкаського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій та стягнення коштів. 11 січня 2021 року ухвалив рішення про повне задоволення позовних вимог. Визнав протиправними дії Черкаського апеляційного суду щодо виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року із застосуванням обмеження її нарахування сумою 47230грн згідно з ч.3 ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13 квітня 2020 року. Присудив стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача недоотриману суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року у розмірі 465712(чотириста шістдесят п`ять сімсот дванадцять) гривень 66 копійок (з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті) шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 31 травня 2021 року задовольнив частково апеляційні скарги позивача та Державної судової адміністрації України. Вказане рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій Черкаського апеляційного суду щодо виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року із застуванням обмеження її нарахування сумою 47230 грн згідно з ч. 3 ст. 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13 квітня 2020 року скасував. У задоволенні позовних вимог в цій частині відмовив. У іншій частині рішення першої інстанції залишив без змін.

16.06.2021 Черкаський окружний адміністративний суд видав позивачу виконавчий лист про стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача недоотриманої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року у розмірі 465712,66 грн (з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті) шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021, ).

08.07.2021 позивач звернувся заявою до відповідача, в якій просив прийняти на виконання вказаний вище виконавчий лист та перерахувати кошти на його картковий рахунок за вказаними реквізитами.

12.07.2021 відповідач отримав виконавчий лист для примусового виконання від позивача. Присуджені кошти внесені до другої черги погашення боргу.

Листом від 23.07.2021 №13-06-06/15246 відповідач направив ДСА України (боржнику за вказаним вище виконавчим листом) повідомлення про здійснення безспірного списання коштів відповідно до виконавчого листа, в якому визначено бюджетну програму 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», код економічної класифікації видатків 2730 «Інші виплати населенню», за якими необхідно проводити безспірне списання коштів, у т.ч. щодо позивача.

ДСА України (боржник) листом від 28.07.2021 № 11-14731/21 підтвердила визначені відповідачем коди класифікації видатків бюджету і рахунок, за якими проводиться безспірне списання.

Відповідач листами від 10.09.2022 № 12-06-06/12255, від 03.03.2023 № 12-06-06/3847, 15.06.2023 № 12-06-06/10680 та від 04.04.2024 № 12-06-06/7209 направив боржнику вимоги щодо вжиття заходів для встановлення асигнувань або здійснення інших дій, спрямованих на виконання всіх судових рішень, в яких ДСА України є боржником.

У листі від 10.09.2022 № 12-06-06/12255 відповідач зазначив, що за бюджетною програмою КПКВК 0501150 на 2022 рік зі змінами станом на 10.09.2022 затверджено бюджетних призначень у сумі 750000,00 грн, виконано судових рішень у сумі 700000,00 грн. Залишку бюджетних призначень не достатньо для виконання рішень суду у повному обсязі.

Боржник листами від 07.10.2022 № 11-9197/22, від 30.03.2023 № 11-3702/23, від 25.05.2023 № 11-6060/23, від 29.06.2023 № 11-7763/23, від 26.07.2023 № 11-8872/23, від 31.08.2023 № 11-10363/23, від 29.09.2023 № 11-11589/23, від 07.12.2023 № 11- 16338/23, від 02.01.2024 № 11-295/24 інформував відповідача про вжиті заходи щодо виконання рішень суду, які знаходяться у нього на виконанні, а саме про звернення боржника до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету щодо внесення змін до закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» щодо збільшення бюджетних призначень за бюджетною програмою КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

Станом на 05.12.2024 на виконанні за КПКВК 3504040 загалом перебувають 234928 судових рішень на суму понад 7,11 млрд гривень, з них виконавчих документів на суму понад 60,66 млн грн, які відносяться до першої черги погашення заборгованості, та 427 млн грн, які відносяться до другої черги погашення заборгованості, що підтверджується листом від 06.12.2024 № 5-05-1-05/28180 на адресу Мінфіну.

Станом на 09.12.2024 у відповідача перебуває 7904 судових рішень на загальну суму понад 145,73 млн грн, які надійшли раніше вказаного вище виконавчого листа, що підтверджується витягом з АРМ Реєстр судових рішень.

Не отримавши присуджених коштів, позивач звернувся в суд вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обов`язковість рішення суду, що набрало законної сили, гарантоване ст.1291 Конституції України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі ЗУ № 4901-VI) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація;

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Належне виконання рішення суду є важливим і невід`ємним елементом ефективного захисту прав і свобод людини.

Встановлені обставини свідчать, що рішення суду в справі №580/4233/20 залишається невиконаним з 31.05.2021 - дати набрання ним законної сили. Поважність причин такого тривалого його невиконання не підтверджена жодним доказом та така тривалість - понад 3 роки - свідчить про втручання держави, що гарантує як її Основним законом, так і іншими законами, у право позивача на мирне володіння його майном. Посилання відповідача на листи до Верховної Ради України з приводу зміни норм законів про державний бюджет на відповідні роки, не доводять достатності виконання ним, як державним органом, всіх можливих заходів забезпечення фінансування державних програм.

Посилання відповідача щодо відсутності підстав для притягнення його до відповідальності за невиконання рішення суду в справі цього позивача безпідставні, оскільки він був учасником відповідного судового процесу, саме як сторона спору. Зобов`язань ДСА України вчинити будь-які дії у вказаній судовій справі суди у резолютивних частинах рішення не встановили. Крім того, наявність його повноважень в цьому контексті обгрунтовуються наступними нормами законів України.

Відповідно до п.21.3 ст.21 Податкового кодексу України шкода, завдана платнику податків неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи контролюючого органу, відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для фінансування цього органу, незалежно від вини цієї особи.

Так, боржник є державною установою, розпорядником нижчого рівня, з огляду на що розпоряджання його коштами відбувається згідно з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України (далі - БК України).

Бюджетна програма відповідно до п.4 ч.1 ст.2 БК України це сукупність заходів, спрямованих на досягнення єдиної мети, завдань та очікуваного результату, визначення та реалізацію яких здійснює розпорядник бюджетних коштів відповідно до покладених на нього функцій.

Стягнення присуджених з державного органу коштів відбувається за рахунок бюджетних коштів, що передбачені відповідною бюджетною програмою. Фінансування державного органу без та поза будь-якою бюджетною програмою не передбачено.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЗУ № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

Водночас бюджетне призначення згідно з п.8 ч.1 ст.2 БК України - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування.

Згідно з абзацом 2 п.3 розділу ІІ «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЗУ № 4901-VI заборгованість погашається в такій черговості:

у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника;

у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами;

у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Встановлені обставини свідчать, що присуджена позивачу сума коштів стосується недоотриманої суддівської винагороди за вказаний вище період, пов`язана з публічними трудовими (службовими) правовідносинами. У виконавчому листі суд визначив порядок та програму стягнення коштів, а саме шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України.

Щодо вказаних обставин суд урахував.

Відповідач в спірних правовідносинах має керуватися нормами Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі Порядок) у редакціях, що змінюються протягом невиконання судового рішення позивача.

Пункт 3 Розділу «Загальні положення» Порядку встановлює, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно з п.33 Порядку у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника. У разі встановлення боржнику відповідних бюджетних асигнувань після передачі до Казначейства документів та відомостей орган Казначейства здійснює заходи, спрямовані на безспірне списання коштів з рахунків боржника, визначені цим Порядком.

Отже, відповідач має дотримуватися черговості погашення боргів, які виникли на підставі судових рішень. Водночас безспірне списання коштів з рахунків боржника відбувається з урахуванням норм однойменного розділу вказаного Порядку. Зокрема, в п.24 вказано, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Безспірне списання коштів з рахунка боржника згідно з нормами п.25 Порядку здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів з рахунка боржника здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.

Відповідно до п. 31 Порядку у разі коли за визначеними органом Казначейства кодами класифікації видатків бюджету, за якими здійснюється безспірне списання коштів, відсутні відкриті асигнування (кошти на рахунках) або до кінця бюджетного періоду їх недостатньо для виконання судового рішення, орган Казначейства надсилає боржнику або бюджетній установі, що здійснює централізоване обслуговування боржника, вимогу щодо необхідності вжиття заходів для встановлення таких асигнувань або здійснення інших дій, спрямованих на виконання судового рішення.

Боржник або бюджетна установа, що здійснює централізоване обслуговування боржника, зобов`язані протягом одного місяця після надходження зазначеної вимоги надіслати органу Казначейства письмове повідомлення про заходи, вжиті ними з метою виконання судового рішення, та у разі, коли в результаті здійснення таких заходів не забезпечено виконання судового рішення у повному обсязі, - надсилати щомісяця повідомлення про вжиті заходи.

Щодо виконання згаданого рішення рішення суду на користь позивача відсутні докази вжиття ДСА України заходів щодо забезпечення виділення коштів на кожний наступний бюджетний рік для реального виконання рішень судів (закриття фінансових потреб). Проте це не звільняє державу від обов`язку їх виконати. Неналежна організація роботи державних органів та установ у процесі закриття фінансових потреб для погашення заборгованості не має легального обгрунтування для покладення на стягувачів майнових втрат.

Відповідно до п.38 Порядку для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

У разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство згідно з п.39 Порядку подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету. Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету. Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі.

Безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством відповідно до п.47 Порядку на підставі поданих:

1) органом Казначейства:

документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником;

інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника;

2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Порушень вказаних норм в контексті заявлених позовних вимог не встановлено.

Щодо прострочення виконання виконавчого листа та стягнення з Державного бюджету України на користь позивача вказаних вище коштів суд урахував.

Частиною 4 ст.3 ЗУ № 4901-VI визначено, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Тобто, держава гарантує на рівні закону строк, в який має бути погашена її заборгованість і для цього всі посадові та службові особи державних органів та установ мають належно організувати свою управлінську діяльність.

Згідно з ч.1 ст.5 ЗУ № 4901-V у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Тобто, компенсація обчислюється у розмірі 3% річних суми коштів. Сума, обчислена позивачем стосується періоду з 13.10.2021 до 25.11.2024 не достатньо обгрунтована, оскільки 3% від присудженої та невиплаченої суми становить 13971,38грн, на за рік щоденна сума стоновитиме: 13971,38грн*/365 днів у році = 38,28грн за один день прострочення. У цьому періоді (13.10.2021-13.10.2022 = 365днів, 13.10.2022-13.10.2023=365днів, 13.10.2023-13.10.2024=366днів (29днів у лютому), за 13.10.2024-25.11.2024= 43дні). Тому за прострочення 1139днів у заявленому позивачем періоді 3% несплаченої суми становитиме 1139*38,28грн= 43600,92грн.

Передбачених ч.4 ст.5 вказаного Закону винятків для правовідносин сторін у цій справі не доведено належними доказами. Отже, позивач має законне сподівання на те, що за не виконане протягом понад 3 років судове рішення держава компенсує завдану шкоду за цю бездіяльність і стягнення вкзааних сум стимулюватиме відповідача виконати рішення суду, що набрало законної сили.

Частиною 2 ст.5 ЗУ № 4901-V визначено, що компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Тобто, нарахування вказаної компенсації є повноваженням саме відповідача у цій справі та його доводи щодо компетенції ДСА України безпідставні.

Водночас відповідно до ч.1 ст.1 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників регулюються Цивільним законодавством. Згідно з ч.1 ст.9 ЦК України його положення застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Правові наслідки порушення зобов`язання та відповідальність за порушення зобов`язання врегульовані Главою 51 ЦК України. Так, ч.1 ст.625 визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 жовтня 2023 року у справі №686/7081/21 щодо подібних правовідносин дійшла таких висновків:

«…(4) Висновки щодо застосування норм матеріального права

91. У разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 Закону № 4901-VI встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення.

92. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Ні Закон № 266/94-ВР, ні Закон № 4901-VI не обмежують дію статті 625 ЦК України на правовідносини щодо прострочення виконання державою-боржником її грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у грошовому еквіваленті судовим рішенням, зокрема не обмежують можливість стягнення інфляційних втрат, які є об`єктивним явищем і не залежать від волі кредитора чи боржника. Крім того, у статті 625 ЦК України немає застережень про те, що її приписи застосовні лише до тих відносин, які не врегульовані іншими нормативно-правовими актами.

93. У разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина перша статті 5 Закону № 4901-VI). Отже, цей припис не встановлює інший, ніж у частині другій статті 625 ЦК України, розмір процентів річних за прострочення держави-боржника.

94. Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей (частина четверта статті 3 Закону № 4901-VI). З огляду на цей припис прострочення держави-боржника настає за сукупності таких юридичних фактів: (1) стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; (2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Тому припис частини другої статті 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.»

У справі №420/2411/19 позивач заявив вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат (акцесорні зобов`язання) з підстав тривалого невиконання державою в собі ДКС України прийнятого судом в порядку адміністративного судочинства рішення про стягнення з відповідача заборгованості (основне зобов`язання). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2023 року дійшла таких висновків:

«…101. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що в разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 Закону № 4901-VI установлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення. До того ж застосування наведеного механізму стимулюватиме виконання державою судових рішень про стягнення з неї коштів межах визначеного частиною четвертою статті 3 Закону № 4901-VI строку, оскільки у протилежному разі - прострочення виконання рішення суду є підставою для нарахування та стягнення з держави 3 % річних та інфляційних втрат.

102. Отже, позивач у цій справі вправі був заявити до стягнення з відповідача інфляційні втрати за прострочення виконання судового рішення з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа (частина четверта статті 3 Закону № 4901-VI) включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.

103. У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій установили, що 09 вересня 2011 року Одеський окружний адміністративний суд прийняв постанову в справі № 2а-608/08/1570, залишену без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року, якою зокрема, стягнув з ДКС України на користь ППК ?Флай сервіс кошти в сумі 380 502,00 грн.

104. Суди попередніх інстанцій не встановили, а матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем (ДКС України) стягувача (ППК ?Флай сервіс?) про подання ним до заяви про виконання рішення суду неповного переліку необхідних документів та відомостей для перерахування коштів чи повернення ДКС України, з огляду на неподання стягувачем таких документів у місячний строк з дня отримання повідомлення щодо наявних недоліків, відповідної заяви стягувачу у відповідності до частини третьої статті 3 Закону № 4901-VI.

105. 19 лютого 2018 року ДКС України отримала виконавчий лист № 608/08/1570, виданий на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року.

106. Отже, три місяці для виконання постанови суду в справі № 2а-608/08/1570 сплинули 20 травня 2018 року. Водночас стягнуті з відповідача за постановою суду кошти в сумі 380 502,00 грн були перераховані на розрахунковий рахунок ППК ?Флай сервіс? трьома платежами (в порядку черговості) у жовтні 2018 року (25 жовтня 2018 року - в сумі 218 069,47 грн, 31 жовтня 2018 року - в сумах 141 354,58 грн і 21 077,95 грн).

107. За наведеного вбачається, що днем початку прострочення держави-боржника та нарахування індексу інфляції за частиною другою статті 625 ЦК України є 21 травня 2018 року, а днем завершення - 24 жовтня 2018 року (на суму 380 502,00 грн) та 30 жовтня 2018 року (на суму 162 432,53 грн = 141 354,58 грн + 21 077,95 грн) (переддень повного виконання рішення суду у справі № 2а-608/08/1570).

108. За даними Державної служби статистики України у 2018 році індекс інфляції склав: у червні - 100,00 %, у липні - 99,30 %, у серпні - 100,00 %, у вересні - 101,90 %, у жовтні - 101,70 %). Велика Палата Верховного Суду бере до уваги, що прострочення виконання рішення суду у справі № 2а-608/08/1570 у травні 2018 було менше 15 днів, а тому індекс інфляції у травні 2018 року не враховується у період прострочення, тоді яку жовтні 2018 року було понад 15 днів, що має значення для врахування індексу інфляції в цьому місяці.

109. З огляду на наведене інфляційні втрати ППК Флай сервіс від прострочення виконання зазначеного судового рішення склали 11 060,71 грн.

…115. Велика Палата Верховного Суду нагадує, що вона відступає не від постанови у конкретній справі, а від висновку щодо застосування норм права. Цей висновок міг бути сформульований в одній або декількох постановах. Відсутність згадки повного переліку постанов, від висновку хоча б в одній із яких щодо застосування норм права Велика Палата Верховного Суду відступила, не означає, що відповідний висновок надалі застосовний (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц, від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц, від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц, від 14 червня 2023 року у справі № 448/362/22).

116. Незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду (схожий за змістом правовий висновок міститься у її постановах від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18), від 10 листопада 2021 року у справі № 825/997/17 (провадження № 11-281апп21), від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21) (провадження № 12-42гс22), від 04 жовтня 2023 року у справі № 906/1026/22 (провадження № 12-33гс23)).»

Водночас у рішеннях Великої Палати Верховного Суду, на які посилається позивач, обставини стосувалися факту виконання рішення суду, але несвоєчасного. Однак у цій справі такого факту щодо позивача не встановлено. Натомість має місце повне невиконання рішення суду. Тому обчислена позивачем сума компенсації в частині інфляційних втрат наразі не достатньо обгрунтована. Невиплата позивачу присуджених коштів стосується бездіяльності відповідача щодо виконання виконавчого листа у зазначеній вище справі. Оскільки вказана вище ч.1 ст.5 ЗУ №4901-Vпередбачає право на компенсацію, яка складається з фіксованих 3% річних від несплаченої протягом 3 місяців суми коштів, а для обчислення інфляційних втрат необхідний індекс інфляції на дату виплати, що можуть бути належно обчислені виключно в момент фактичного виконання виконавчого документа, позовні вимоги частково передчасні.

Посилання відповідача на недостатність коштів для здійснення безспірного списання коштів за програмою 0501150 за вказаним вище виконавчим листом не враховано, оскільки реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Зазначене підтримано усталеною судовою практикою Верховного Суду (наприклад, постанова від 12.12.2018 у справі №825/874/17, який підлягає безумовному врахуванню судами нижчих інстанцій на підставі ч.5 ст.242 КАС України).

Прострочення виплати позивачу присуджених судом коштів призводить до їх знецінення. Тому під час виплати відповідач має обов`язок нарахувати вказану вище компенсацію.

Суд також урахувати ч.1 ст.2 КАС України, згідно з якою завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до ч.2 ст.9 цього Кодексу суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, та може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Врахувавши безпідставність значної тривалості невиконання рішення суду в справі №580/4233/20, порушення встановленого законом 3-місячного строку для виплати передбачених ним коштів, факт повної їх невиплати та спору (безпідставних заперечень відповідача) між сторонами стосовно компетенційного обов`язку у відповідача нарахувати позивачу компенсацію внаслідок недотримання вказаного строку виконання рішення суду, суд дійшов висновку про наявність обгрунтованих підстав для виходу за межі предмету заявлених позовних вимог, констатувавши протиправність бездіяльності відповідача щодо тримісячного виконання виконавчого документа у вказаній справі та у зв`язку з цим стягнути з Державного бюджету України на користь позивача компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої передбаченої виконавчим документом суми за вказаний ним період - з 13.10.2021 до 25.11.2024, що становить 43600,92грн. Водночас відсутні підстави для стягнення інфляційних втрат позивача, оскільки фактично рішення суду не виконане та до такого часу індекс інфляції встановити для належного обчислення неможливо.

Отже, позовна заява обґрунтована у вказаних вище частинах та підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зважаючи на відсутність доказів понесення судових витрат, відсутні підстави для їх розподілу відповідно до ст.ст.132-139 КАС України.

Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 122-123, 132-139, 191, 295, 370-371, 382 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо дотримання тримісячного строку виконання виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду від 16.06.2021 в адміністративній справі №580/4233/20.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України 43600,92грн.грн (сорок три тісячі шістсот гривень дев`яносто дві копійки), що з 13.10.2021 до 25.11.2024 становить 3% річних від суми присуджених і невиплачених в адміністративній справі №580/4233/20 коштів, вказаної у виконавчому листі, що на виконанні Державної казначейської служби України.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 31.01.2025.