Справа № 140/5046/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/5046/24 пров. № А/857/32470/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судових засідань Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Служби безпеки України на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року про залишення без розгляду її позову до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

суддя(і) у І інстанції Валюх В.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 18 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2024 року Служба безпеки України (далі СБУ) звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням в Національній академії Служби безпеки України (далі НА СБУ) у сумі 94965,16 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 у справі №140/5046/24 позов СБУ було залишено без розгляду на підставі частини 3 статті 123, пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України.

У апеляційній скарзі СБУ просила зазначену ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги вважає, що строк звернення до суду із цим позовом не пропущено з огляду на те, що на момент звернення позивача до суду не минув місячний строк з моменту відмови виконати в добровільному порядку обов`язок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у НА СБУ.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник СБУ у ході апеляційного розгляду підтримав подану апеляційну скаргу доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду.

Відповідач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає її розгляду.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення суддею першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що наказами НА СБУ від 09.08.2015 №590-ос та №591-ос ОСОБА_1 був зарахований на перший курс за напрямком підготовки освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра у НА СБУ та прийнятий на військову службу (навчання) за контрактом про проходження військової служби (навчання) курсантами (слухачами) вищих військових навчальних закладів СБУ.

06.11.2015 між СБУ та ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) курсантами (слухачами) НА СБУ на 4 роки 08 місяців з 09.11.2015 до 30.06.2020.

Наказом НА СБУ від 18.07.2019 № 476-ос По особовому складу ОСОБА_1 відраховано з навчання у НА СБУ у зв`язку з небажанням продовжувати навчання та припинено чинність контракту з 18.07.2019, звільнено відповідача з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту.

З матеріалів справи слідує, що під час проходження військової служби відповідач у відповідності до законодавства забезпечувався грошовим утриманням, харчуванням, обмундируванням та житлом, а загальна сума витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в НА СБУ за весь період навчання, складає 94965,16 грн, про що зазначено у наказі НА СБУ від 18.07.2019 № 476-ос По особовому складу, листі бесіди із сержантом ОСОБА_1 від 19.07.2019, на підтвердження чого надані довідки-розрахунки.

У травні 2024 року СБУ звернулася з позовом до суду про стягнення з ОСОБА_2 витрат, пов`язаних з утриманням у НА СБУ в сумі 94965,16 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

06.11.2024 Волинський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху через пропуск позивачем місячного строку, визначеного частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропонував позивачу подати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, у якій вказати підстави для поновлення строку, додати докази поважності причин його пропуску.

15.11.2024, на виконання ухвали суду від 06.11.2024 про залишення позовної заяви без руху СБУ подала заяву про продовження розгляду справи та поновлення строку звернення до суду. На обґрунтування заяви послався на те, що на момент звернення СБУ до Волинського окружного адміністративного суду з позовом 10.05.2024 року ОСОБА_1 не повідомляв письмово чи усно про відмову у відшкодуванні коштів, а також не вчиняв жодних дій, які б свідчили, що він відмовляється добровільно відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у НА СБУ. Отже події, яка б зафіксувала початок перебігу місячного строку, визначеного частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, у ході розгляду справи судом не було встановлено.

Окрім того, звернув увагу на те, що у період 2020-2023 років через погіршення епідеміологічної ситуації були введені карантинні заходи, запроваджені з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS CoV-2, а також існували проблеми з безпекою, зумовлені постійними ракетними обстрілами з часу повномасштабного вторгнення рф в Україну.

Відмовляючи у задоволенні заяви СБУ про поновлення строку звернення до суду та залишаючи такий позов без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не подано доказів, які б підтверджували реальну відсутність можливості підготувати та своєчасно подати позовну заяву під час дії карантинних заходів та воєнного стану в Україні.

При цьому, суд також враховував:

1) значну тривалість пропуску строку звернення до суду з цим позовом, який поданий майже через п`ять років після відрахування ОСОБА_1 з навчання в НА СБУ (18.07.2019) та через чотири роки після постановлення ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2020 про закриття провадження у справі №161/3154/20;

2) територіальне місцезнаходження суду, де не ведуться бойові дії;

3) відсутність будь-яких доказів, що позивач вживав відповідних заходів для того, щоб у найкоротший строк реалізувати своє право на повторне звернення до суду з цим позовом після постановлення ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2020 про закриття провадження у справі №161/3154/20.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції цього процесуального питання оскаржуваною ухвалою та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Предметом позову є стягнення з ОСОБА_2 витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, у сумі 94965,16 грн. Такі витрати, у разі відмови від добровільного їх відшкодування, здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - заклади вищої освіти) відповідно до підпунктів "д","е","є", "з","и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти, визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року №964 (далі Порядок № 964).

Згідно з пунктами 3, 5, 6 Порядку № 964, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних, з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

Витрати відшкодовуються у повному розмірі, зокрема: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у вищий навчальний заклад, курсантами жіночої статі - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк.

За пунктом 7 Порядку № 964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

На переконання апеляційного суду, визначальним у цій справі є питання дотримання СБУ строку звернення до суду про стягнення з ОСОБА_2 витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Згідно з частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено різні строки звернення до адміністративного суду для суб`єктів владних повноважень та для інших осіб.

За частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частиною 3 статі 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №804/285/16 від 12.12.2018).

Отже, до спорів про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №160/11957/19).

Разом із тим, Верховний Суд також неодноразово акцентував увагу на тому, що право на звернення до суду у позивача (вищого навчального закладу) у цій категорії справ може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.

Аналогічний підхід до правозастосування указаних норм при вирішенні подібних за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 у справі №340/685/19, від 10.10.2019 у справі №140/721/19, від 28.05.2021 у справі №320/7233/19, від 23.03.2023 у справі №420/24331/21, від 06.04.2023 у справі №400/4280/20, від 11.05.2023 у справі №400/4281/20.

Тобто саме із відмовою відповідача добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі законодавець пов`язує можливість звернення навчального закладу з позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

Вирішуючи питання обчислення строків звернення до суду із позовною заявою про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, Верховний Суд у справах №560/1389/20 (постанова від 21.01.2021), №420/9694/20 (постанова від 21.12.2021), дійшов висновку, що строк звернення до суду з позовом про проходження публічної служби необхідно обчислювати з наступного дня після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат.

У цій справі судом першої інстанції встановлено, що наказом ректора НА СБУ (по особовому складу) від 18.07.2019 № 476-ос, ОСОБА_1 з 18.07.2019 відраховано з навчання в НА СБУ та припинено чинність контракту, визначено до відшкодування у добровільному порядку суму витрат, пов`язаних з його утриманням в НА СБУ 94965,16 грн.

19.07.2019 з ОСОБА_2 проведено бесіду та роз`яснено, що він зобов`язаний у добровільному порядку відшкодувати СБУ витрати, пов`язані з його навчанням і утриманням у розмірі 94965,16 грн, про що свідчить лист бесіди (а.с. 20-22).

Разом з тим, у матеріалах справи відсутня інформація, який саме строк наданий ОСОБА_2 для погашення заборгованості по витратах, пов`язаних із його утриманням в академії.

Отже, 19.07.2019 ОСОБА_2 повідомлено про необхідність відшкодування суми витрат на його навчання та її розміру - 94965,16 грн.

Однак позов до Волинського окружного адміністративного суду було подано СБУ лише у травні 2024 року.

При цьому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов подано із суттєвим (тривалим - 5 років) пропущенням строку на звернення до суду, встановленого частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, і матеріали справи не містять доказів в обґрунтування поважності причин, які об`єктивно перешкоджали позивачу реалізувати своє право на судовий захист.

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що у цій справі початок перебігу строку не може бути пов`язаний з відмовою відповідача добровільно відшкодувати витрати, оскільки позивач не визначив такого терміну.

Водночас, за встановлених судом обставин, позивач протягом п`яти років був обізнаний про невиконання відповідачем вимоги про відшкодування витрат на навчання. Про вказане також свідчить і те, що СБУ уже зверталася в судовому порядку (до Луцького міськрайонного суду Волинської області в порядку цивільного судочинства) із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в НА СБУ. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2020 провадження у справі №161/3154/20 за позовом СБУ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в НА СБУ було закрито, оскільки цей спір є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позивачем не надано доказів та не наведено обставин, які б підтверджували наявність об`єктивно непереборних, незалежних від волевиявлення особи та пов`язаних з дійсними істотними перешкодами чи труднощами причин для своєчасного звернення до адміністративного суду із таким позовом.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежала виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, необґрунтовано недотримуючись такого порядку, позбавив себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Відтак, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а причини його пропуску, наведені СБУ у заяві про поновлення такого строку, є неповажними.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи зазначене процесуальне питання, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Служби безпеки України залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року у справі № 140/5046/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова у повному обсязі складена 03 лютого 2025 року.