Справа № 640/10031/20
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

31 січня 2025 року Справа № 640/10031/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут про визнання протиправними та скасування наказів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу від 05.11.2019 №121 начальника військового інституту телекомунікацій та інформатизації (з основної діяльності) "Про результати службового розслідування за фактом невиходу військовослужбовця інституту на службу" про оголошення ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - суворої догани;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 05.11.2019 начальника військового інституту телекомунікацій та інформатизації (по стройовій частині) №226 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу інституту, всіх видів забезпечення;

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу (по стройовій частині) начальника військового інституту телекомунікацій та інформатизації від 05.11.2019 №41 про дострокове розірвання контракту через недисциплінованість та звільнення з військової служби у запас за пунктом "ж" у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_1 на військовій службі (навчанні) на 3 курсі факультету телекомунікаційних систем за спеціальністю "Телекомунікації та радіотехніка".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 03.12.2021, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2022, позовну заяву залишено без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 30.01.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Литвиненко Алла Василівна задоволено, скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2022, а справу направлено для продовження розгляду до Київського окружного адміністративного суду.

07.09.2023 справа надійшла до Київського окружного адміністративного суду та за результатом автоматизованого розподілу передана на розгляд судді Дудіну С.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 прийнято адміністративну справу до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Дудіна С.О. та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Визнано неповажними підстави для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, вказані у позовній заяві.

Позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали суду, протягом якого позивачу необхідно було усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати заяву про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

16.02.2024 на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника позивача Литвиненко Алли Василівни надійшла заява про поновлення строку звернення до суду.

Розглянувши вказану заяву, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом першим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже, в силу вищенаведених норм КАС України слідує, що оскарження особою до суду наказів, пов`язаних з проходженням військової служби, здійснюється протягом місячного строку з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18.

Оскільки початок строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд зазначив, що звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивач зазначив, що зі змістом наказу від 05.11.2019 № 41 він не був ознайомлений, оскільки останній був наданий лише на запит адвоката листом 12.03.2020.

Водночас, суд зауважив, що наявними в матеріалах доказами підтверджується, що позивач особисто ознайомився з актом службового розслідування №1/12/13/75, про що свідчить його особистий підпис на останньому аркуші вказаного акта, датованого 05.11.2019, а також особисто ознайомився з наказом начальника інституту №121 від 05.11.2019 про результати службового розслідування, про що свідчить його особистий підпис від 05.11.2019, та отримав витяг з наказу начальника інституту від 05.11.2019 №226 про відрахування з військового інституту та звільнення зі Збройних Сил України.

Окрім цього, з рапорту позивача від 05.11.2019 вбачається, що останній відмовився від проходження служби на солдатських, сержантських посадах в Збройних Силах України після відрахування з інституту. Просив направлення на облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рапортом від 05.11.2019 позивачем також підтверджено отримання після відрахування з інституту витягу з наказу №226 від 05.11.2019, припису №1/53/1557 від 05.11.2019, атестату та додатку до атестату про повну середню освіту; облікової послужної картки до військового квитка.

Наведене свідчить про те, що позивач дізнався про відрахування з інституту 05.11.2019, що і слід вважати початком обчислення строку звернення до суду. Отже, позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про оскарження спірних наказів без зайвих зволікань.

Також суд зауважив, що направлення адвокатських запитів з метою збирання доказів не може бути підставою для штучного збільшення строку звернення до суду порівняно зі встановленим КАС України, оскільки позивач не був позбавлений можливості одночасно із зверненням до суду подати клопотання про витребування доказів, необхідних для розгляду справи.

У зв`язку з цим, судом було визнано неповажними наведені позивачем підстави для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та було запропоновано позивачу у порядку усунення недоліків позовної заяви надати заяву про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

У заяві про поновлення строку звернення до суду позивач зазначив, що його обізнаність із наказом від 05.11.2019 №121 про результати службового розслідування не свідчить про обізнаність ОСОБА_1 з його звільненням на підставі наказу від 05.11.2019 №41, оскільки наказ від 05.11.2019 №121 містить лише вказівку на застосування суворої догани, а не звільнення.

Позивач зауважив, що те, що предметом оскарження у цій справі є не лише наказ від 05.11.2019 №41, а й накази від 05.11.2019 №121 та від 05.11.2019 №226, що не вказує про пропуск ним строку звернення до адміністративного суду, оскільки з такими вимогами можна звертатись протягом шестимісячного строку, який не є пропущеним з огляду на дію на території України карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Позивач зауважив, що не ознайомившись з наказом від 05.11.2019 №41, він не міг знати про його відрахування з інституту.

Щодо рапорту від 05.11.2019 про небажання проходити військову службу в Збройних Силах України та прохання направити на облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 , то позивач зауважив, що вказаний документ не є допустимим доказом, оскільки відповідач не направляв позивачу вказаний документ.

Отже, у вказані заяві позивач вказує про необізнаність зі змістом наказу від 05.11.2019 №44 про його відрахування.

Разом з тим, суд зазначає, що заява позивача не містить жодних пояснень та доказів на підтвердження поважності причин пропуску позивачем строку щодо оскарження наказів від 05.11.2019 №121 та від 05.11.2019 №226.

Суд зазначає, що наявними в матеріалах доказами підтверджується, що позивач особисто ознайомився з актом службового розслідування №1/12/13/75, про що свідчить його особистий підпис на останньому аркуші вказаного акта, датованого 05.11.2019, а також особисто ознайомився з наказом начальника інституту №121 від 05.11.2019 про результати службового розслідування, про що свідчить його особистий підпис від 05.11.2019, та отримав витяг з наказу начальника інституту від 05.11.2019 №226 про відрахування з військового інституту та звільнення зі Збройних Сил України.

Так, факт отримання позивачем наказу від 05.11.2019 №226 підтверджується підписаним позивачем рапортом від 05.11.2019.

Суд звертає увагу на те, що у наказі від 05.11.2019 №226 безпосередньо вказано про те, що він був прийнятий на підставі наказу від 05.11.2019 №41 про відрахування позивача з інституту.

Отже, про існування вказаного наказу позивачу вже було відомо 05.11.2019 після отримання ним наказу від 05.11.2019 №226.

Щодо посилань позивача на те, що рапорт від 05.11.2019 про небажання проходити військову службу в Збройних Силах України та прохання направити на облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 не є допустимим доказом з огляду на його ненаправлення відповідачем позивачу, то суд не приймає їх до уваги, з огляду на таке.

Так, частиною дев`ятою статті 79 КАС України визначено, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

З матеріалів справи вбачається, що копія рапорту позивача від 05.11.2019 була направлена представнику позивача, адвокату Литвиненко А.В., листом тво начальника військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут генерала-майора Остапчука В. від 06.05.2020 у відповідь на адвокатський запит.

Таким чином, копія рапорту від 05.11.2019 вже була наявна у позивача, а тому в силу вимог ч.9 ст.79 КАС України відповідач не був зобов`язаний направляти його копію позивачу.

Суд ще звертає увагу на те, що матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем копії наказу від 05.11.2019 №226, в якому міститься посилання на наказ від 05.11.2019 №41 як на підставу для його прийняття.

Таким чином, саме 05.11.2019 позивач був обізнаний з існуванням наказу від 05.11.2019 №41, що і є початком обліку місячного строку звернення до суду.

Посилання позивача на введення в дію карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд також не прийняв до уваги, оскільки Закон України від 30.03.2020 № 540-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) введено в дію 02.04.2020, тобто вже після спливу строку на звернення до суду.

Твердження позивача про шестимісячний строк звернення до суду суд вважає непереконливими, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з проходженням позивачем публічної служби, внаслідок чого застосується місячний строк.

За таких обставин твердження позивача про помилкове застосування судом спеціального строку звернення до суду в один місяць, визначеного частиною п`ятою статті 122 КАС України, замість загального шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою цієї статті, є безпідставними та ґрунтуються не неправильному аналізі спірних правовідносин і їхньому правовому регулюванні.

Принагідно зазначити, що в даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом. Таке законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Такий правовий висновок викладено, серед іншого, у постанові Верховного Суду від 12.04.2024 у справі №640/10147/22.

З урахуванням положень частини першої статті 9 Конституції України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика Європейського суду з прав людини, через рішення якого відбувається практичне застосування цієї Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), не є абсолютним, воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року «Осман проти Сполученого Королівства», заява №23452/94 і пункт 54 рішення ЄСПЛ від 19 червня 2001 року «Круз проти Польщі», заява №28249/95).

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Відповідно до практики ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Положеннями статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

На підставі викладеного, враховуючи виявлення судом факту пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою, суд вважає за необхідне залишити позов без розгляду.

Керуючись статтями 240, 243, 248, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у задоволенні заяви представника позивача про визнання поважними підстав для поновлення строку звернення до суду.

2. Позов залишити без розгляду.

3. Копію ухвали надіслати учасникам процесу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя Дудін С.О.