Справа № 260/416/24
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2025 року № 260/416/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Харківської обласної ради Харківській області (вул.Сумська, 64, м.Харків інд.61002 ) до голови Харківської обласної ради Єгорової-Луценко Тетяни Петрівни (вул.Сумська, 64, м.Харків інд.61002) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій

В С Т А Н О В И В:

Позивач, через уповноваженого представника ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Харківської обласної ради та Голови Харківської обласної ради Єгорової-Луценко Тетяни Петрівни, якою просить суд:

Визнати протиправними дії голови Харківської обласної ради щодо видання Розпорядження №142 від 24.11.2023р. «Про створення робочої групи щодо вивчення питань викладених у депутатських зверненнях ОСОБА_3 стосовно проекту Розпорядження голови обласної ради «Про надання згоди на проведення робіт за проектом «Реконструкція приміщень №№31,32,33 під встановлення медичного обладнання МРТ у громадському будинку літ. «А-2» «Головний корпус», який розташований за адресою м.Харків, вул.Лісопарківська,4;

Визнати протиправним та скасувати Розпорядження голови Харківської обласної ради №142 від 24.11.2023р. «Про створення робочої групи щодо вивчення питань викладених у депутатських зверненнях ОСОБА_3 стосовно проекту Розпорядження голови обласної ради «Про надання згоди на проведення робіт за проектом «Реконструкція приміщень №№31,32,33 під встановлення медичного обладнання МРТ у громадському будинку літ. «А-2» «Головний корпус», який розташований за адресою м.Харків, вул..Лісопарківська,4;

Визнати протиправною бездіяльність голови Харківської обласної ради щодо не призначення перевірки ефективного використання майна та виконання умов контракту директором КМП «Обласний центр онкології» ОСОБА_4 ;

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він на чергових виборах депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів 25 жовтня 2020р. був обраний депутатом Харківської обласної ради VІІІ скликання та набув повноваження в день проведення першого пленарного засідання сесії, яке мало місце 11 грудня 2020р.. 20.11.2023р. направив депутатське звернення з вимогою провести перевірку ефективного використання майна та виконання умов контракту директором КНП «Обласний центр онкології» ОСОБА_4 . На зазначене звернення голова Харківської обласної ради ОСОБА_5 була зобов`язана призначити проведення перевірки ефективності використання майна та виконання умов контракту директором КНП «Обласний центр онкології» ОСОБА_4 . Але всупереч вимог депутатського звернення голова Харківської обласної ради ОСОБА_5 допустила протиправну бездіяльність і вчинила протиправни дії, щодо прийняття розпорядженням №142 від 24.11.2023р. «Про створення робочої групи щодо вивчення питань викладених у депутатських зверненнях ОСОБА_1 стосовно проекту Розпорядження голови обласної ради «Про надання згоди на проведення робіт за проектом «Реконструкція приміщень №№31,32,33 під встановлення медичного обладнання МРТ у громадському будинку літ. «А-2» «Головний корпус», який розташований за адресою м.Харків, вул..Лісопарківська,4, а протиправна бездіяльність щодо неналежного виконання вимог законодавства і посадових обов`язків, невиконання вимог його депутатського звернення, по захисту порушених інтересів територіальних громад сіл, селищ, міст Харківської області діями директора КНП «Обласний центр онкології» не призначивши перевірку ефективного використання майна. Вважаючи , що розпорядження №142 прийнято за межами повноважень голови Харківської обласної ради ОСОБА_5 у порушенні норм чинного законодавства допущена протиправна бездіяльність, щодо невиконання вимог законодавства, депутатського звернення щодо не призначення перевірки ефективного використання майна та виконання умов контракту директором КНП «ОЦО», звернувся до суду.

По справі було відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу та отримана ним.

Відповідач надав відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав та зазначив, що в спірних правовідносинах голова обласної ради мала законне право на власний розсуд визначити зміст управлінського рішення (розпорядження), вибравши один з декількох варіантів дій, відповідаючи на звернення позивача. Відповідно до частини 1 та 5 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» зазначено, якщо депутат місцевої ради не задоволений результатами розгляду його звернення, або якщо місцевого самоврядування та їх посадові особи ухиляються від вирішення порушеного у зверненні питання у встановлений строк, він має право внести депутатський запит відповідно до ст.22 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», а тому посадова особа місцевого самоврядування має певну свободу у виборі шляхів вирішення порушених депутатом питань. Зобов`язання судом прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження. Голова обласної ради має всі повноваження утворити робочу групу, а не одразу призначити службове розслідування, тому відсутня протиправна бездіяльність, оскільки звернення депутата не залишилося без реагування. Вимога позивача визнати протиправною бездіяльність голови обласної ради є необґрунтованою, оскільки законодавством не передбачено обов`язок посадових осіб органів місцевого самоврядування виконувати вимоги депутатських звернень у спосіб, визначений заявником. Щодо питання про порушення регламенту, то дане твердження є безпідставним, оскільки будь-яких положень щодо проведення службових розслідувань або розгляду депутатських звернень регламент не містить. На підставі викладеного відповідач вважає позов безпідставним та просить у задоволені позову відмовити.

Відповідно до ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно вимог ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

20.11.2023р. позивачем до Харківської обласної ради направлено депутатське звернення (вх.№722/01-29 від 20.11.2023р.) з вимогою провести службове розслідування щодо фактів неналежного, на думку позивача, виконання директором КНП «Обласний центр онкології» своїх службових обов`язків, порушення та недотримання норм чинного законодавства.

24.11.2023р. головою Харківської обласної ради видано розпорядження №142«Про створення робочої групи щодо вивчення питань викладених у депутатських зверненнях Кононенка Альберта стосовно проекту Розпорядження голови обласної ради «Про надання згоди на проведення робіт за проектом «Реконструкція приміщень №№31,32,33 під встановлення медичного обладнання МРТ у громадському будинку літ. «А-2» «Головний корпус», який розташований за адресою м.Харків, вул.Лісопарківська,4».

27.11.2023р. сектор робочої групи поінформував голову Харківської обласної ради , що за результатами проведеної роботи озвучені депутатом А.В.Кононенка відомості свого підтвердження не знайшли (Довідна реєстр №ВД-436-23).

Не погодившись з діями відповідача позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України, визначає Закон України від 21.05.1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі Закон № 280/97-ВР).

Відповідно до Конституції України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", інших законів України, правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради, встановлення гарантії депутатської діяльності та порядок відкликання депутата місцевої ради, визначено Законом України від 11.07.2002 року № 93-IV "Про статус депутатів місцевих рад" (далі Закон № 93-IV).

20.11.2023р. позивач направив депутатське звернення з вимогою провести перевірку ефективного використання майна та виконання умов контракту директором КНП «Обласний центр онкології» ОСОБА_4 .

Згідно із статтею 13 Закону № 93-IV, депутатське звернення-викладена в письмовій формі вимога депутата місцевої ради з питань, пов`язаних з його депутатською діяльністю, до місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також керівників правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз`яснення з питань, віднесених до їх компетенції.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутат місцевої ради, як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" депутатське звернення - викладена в письмовій формі вимога депутата місцевої ради з питань, пов`язаних з його депутатською діяльністю, до місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також керівників правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз`яснення з питань, віднесених до їх компетенції.

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, а також керівники правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов`язані у десятиденний строк розглянути порушене ним питання та надати йому відповідь, а в разі необхідності додаткового вивчення чи перевірки дати йому відповідь не пізніш як у місячний строк.

Депутат місцевої ради може взяти участь у розгляді свого звернення, про що місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, повинні йому повідомити завчасно, але не пізніш як за п`ять календарних днів.

Якщо депутат місцевої ради не задоволений результатами розгляду свого звернення або якщо місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, ухиляються від вирішення порушеного у зверненні питання у встановлений строк, він має право внести депутатський запит відповідно до статті 22 цього Закону.

Правова оцінка встановлених у справі обставин та досліджених доказів, наданих сторонами, дає суду підстави прийти до висновку, що позовна вимога позивача в якій він просить визнати протиправними та незаконними дії міської голови щодо направлення депутатського звернення на розгляд робочої групи щодо вивчення питання викладених у депутатському зверненні задоволеню не підлягає, виходячи з наступного.

В зв`язку із тим, що 20.11.2023 року до Харківської обласної ради надійшло депутатське звернення від депутата Харківської обласної ради VІІІ скликання ОСОБА_1 , щодо з вимогою провести перевірку ефективного використання майна та виконання умов контракту директором КНП «Обласний центр онкології» ОСОБА_4 . 24.11.2023р. головою Харківської обласної ради видано розпорядження №142 «Про створення робочої групи щодо вивчення питань викладених у депутатських зверненнях Кононенка Альберта стосовно проекту Розпорядження голови обласної ради «Про надання згоди на проведення робіт за проектом «Реконструкція приміщень №№31,32,33 під встановлення медичного обладнання МРТ у громадському будинку літ. «А-2» «Головний корпус», який розташований за адресою м.Харків, вул.Лісопарківська,4» та передала звернення депутата до відповідної робочої групи.

Такі дії міського голови відповідають змісту пункту 19 статті 42 Закону № 280/97-ВР, згідно із яким міський голова здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів, оскільки частиною 6 статті 47 цього Закону передбачено право міського голови доручити постійній депутатській комісії з питань прав людини, законності, державної регуляторної політики, депутатської діяльності, етики та регламенту розглянути депутатське звернення та за результатами вивчення і розгляду питання підготувати висновки і рекомендації.

Відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" якщо депутат місцевої ради не задоволений результатами розгляду свого звернення або якщо місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, ухиляються від вирішення порушеного у зверненні питання у встановлений строк, він має право внести депутатський запит відповідно до статті 22 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад".

Отже, з огляду на положення частини п`ятої статті 13 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" позивач, як депутат місцевої ради, який не задоволений результатами розгляду свого депутатського звернення від 20.11.2023р., має право внести депутатський запит відповідно до статті 22 цього Закону, а не звертатися до суду з вимогою зобов`язання голови Харківської обласної ради повторно розглянути питання щодо призначення та проведення службового розслідування за депутатським зверненням ОСОБА_1 .

Крім того, зобов`язання судом посадової особи органу місцевого самоврядування виконати вимогу позивача, викладену у депутатському зверненні, призведе до втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, що не узгоджується із метою і завданням адміністративного судочинства та є неприпустимим.

Звідси суд висновує, що позивач обрав неправильний спосіб захисту свого порушеного (на його думку) права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп Суд зазначив, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Окрім того, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

При цьому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

У рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

За правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод або інтересів позивача.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

При цьому порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи-позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18, від 23 грудня 2019 року у справі № 712/3842/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 500/477/15-а.

Суд зазначає, що позивач під час розгляду справи жодними належними та допустимими доказами не довів перед судом ту обставину, що оскаржувана поведінка відповідачів зумовила негативний вплив на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача.

Це у свою чергу свідчить про відсутність предмету захисту в суді, адже позивачем не визначено права, свободи чи інтересу, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову у відповідній частині. А за відсутності бодай одного випадку реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача оскаржуваною поведінкою відповідачів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18, яку суд враховує в силу імперативних норм частини 5 статті 242 КАС України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат у відповідності до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Харківської обласної ради Харківській області (вул.Сумська, 64, м.Харків інд.61002 ) до голови Харківської обласної ради Єгорової-Луценко Тетяни Петрівни (вул.Сумська, 64, м.Харків інд.61002) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Заічко О.В.