Справа № 149/3710/24
Суддя: Войнаревич М. Г.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 149/3710/24
Провадження №2-а/149/3/25
Номер рядка звіту 129
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.01.2025 р.

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Войнаревича М.Г.

за участі секретаря Паламарчук Л.В.,

представника позивача - Ткаченко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику адміністративну справу за ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скаксування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скаксування постанови.

Короткий зміст заявлених вимог

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою у справі про адміністративне правопорушення № 384 від 16.07.2024 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП за те, що він будчи зарахованим в запас рішенням призовної комісії Пр. № 5 від 30.04.1998 року та в порушення вимог "Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (до 05.01.2023 року абз. 18 п. 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників та військовозобовязаних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 7 грудня 2016 року (далі - Порядок) не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття на військовий облік військовозобовязаних, внаслідок чого громаданин ОСОБА_1 з квітня 1998 року та по теперешній час не перебував на військовому обліку військовозобовязаних за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання та для оформлення військово-облікового документа не з`являвся, зазначене підтверджується відомостями з Єдиного Державного реєстру призовників, військовозобовязаних та резервістів та має ознаки ухиляння від військового обліку внаслідок чого останнім було порушено вимоги п.2 ч. 1 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз. 2 п.1 ч.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку №2 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого Постановою Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року (до 05.01.2022 року абз. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 7 грудня 2016 року), внаслідок своїх дій громаданин ОСОБА_1 вчинив триваюче правопорушення, яке почалося у 1998 року. коли даний громадянин особисто мав з`явитися для взяття на військовий облік військовозобов`язаних та яке закінчилося в липні 2024 року коли громаданин ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про взяття його на військовий облік та видачу військово-облікового документу, що є порушенням військового обліку

Наведені в оскаржуваній постанові відомості не відповідають дійсним обставинам справи, а наявність складу адміністративного правопорушення не підтверджено належними та допустимими доказами, оскільки обов`язок стати на військовий облік та строк його виконання було передбачено лише для військовослужбовців та осіб, які служили за призовом і звільнені в запас, а також змінили своє місце проживания. Позивач, за призовом не служив, будучи сином загиблого військовослужбовця. Про проходження позивачем строкової військової служби, зміну його місця проживания, відрядження, лікування тощо, коли б він мав стати на військовий облік протягом 3х днів, не встановлено. Більше того, не встановлено і факту неперебування позивача на віськовому обліку з 1998 року. оскільки відсутні докази відсутності відомостей щодо нього у ДР «Оберіг». Водночас, як вбачається із його військово-облікового документу, на військовий облік позивача було взято 08.11.2024 року, а у свідоцтві про хворобу значиться, що на час огляду ВЛК 17.07.2024 року він пребуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Підзаконні нормативні акти, на які посилався відповідач у оскаржуваній постанові, по перше, були прийняті у 2016 та 2022 роках, та, відповідно, не діяли у 1998 році та не мають зворотньої дії у часі в силу ст. 58 Конституції України. По друге, не містять будь-яких строків взагалі.

Відтак, відповідач не обгрунтував свою постанову ані нормами права, порушення яких інкреміновано позивачеві, ані фактичними обставинами. Що виключає склад правопорушення, передбачений статтею 210 КУпАП, яка, у свою чергу, є бланкетною.

Відповідальність за ч. 3 ст. 210 КУпАП встановлена Законом, який набрав чинності 19.05.2024, отже він не може бути притягнутий до відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП за порушення вчинене до 19.05.2024. Також позивач вчасно уточнив свої облікові дані та подав заяву про видачу йому військово-облікового документу, особисто звернувшись до ІНФОРМАЦІЯ_2 08 липня 2024 року.

У цей же день йому вручили повістку на проходження медкомісії та видали направления на ВЛК, якою було проведено огляд позивача 17.07.2024 року, а за результатом 02.10.2024 року надано висновок про непридатність до військової служби з переоглядом через 6 місяців.

У повісті також було написано «розгляд справи по протоколу 16.07.2024 р.». Якого протоколу позивачеві невідомо, протокол при ньому не складався, ним не підписувався та його копія йому не вручалась. Де та о якій годині буде розгляд справи не встановлено,

При цьому у оскаржуваній постанові зазначено, що позивач на розгляд справи не з`явився.

Однак, він об`єктивно і не міг з`явитись навіть будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, а також повідомити про неможливість свого прибуття до ТЦК та СП, оскільки з 16.07.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Вінницький обласний клінічний фтизиопульмонологічний центр» Вінницької обласної ради» з приводу лікування туберкульозу легенів. Із цієї дати лікування триває і досьогодні та згідно довідки КНП Хмільницький ЦПМСД від 19.11.2024 року триватиме до 12.01.2025 року.

За таких обставин позивач просить визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 22.11.2024 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу визначено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

28.11.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву узагальнені доводи котрого зведено до того, що оскаржувана постанова є правомірною та винесена з дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки позивач, будучи зарахованим в запас, з квітня 1998 до теперішнього часу, не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття на військовий облік військовозобов`язаних, відповідно на військовому обліку не перебував. За таких обставин представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

09.12.2024 року до суду надійшов відповідь на відзив узагальнені доводи котрого зведено до того, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 210 КУпАП, диспозиція якої встановлює склад правопорушення, а саме: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері встановленого порядку управління.

Об`єктивна сторона виражається у порушення військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. призовниками,

Зазначена норма носить бланкетний характер, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи

Обов`язок стати на військовий облік та строк його виконання було передбачено лише для військовослужбовців та осіб, які служили за призовом і звільнені в запас, а також змінили своє місце проживання. Позивач, за призовом не служив, будучи сином загиблого військовослужбовця. Про проходження позивачем строкової військової служби, зміну його місця проживания, відрядження, лікування тощо, коли б він мав стати на військовий облік протягом 3х днів, не встановлено. До відзиву доказів існування цих обставин також не надано.

Відтак, перебування на військовому обліку громадян покладено законом на ТЦК та СП шляхом їх виклику у належний спосіб у т.ч. для постановки на облік. Однак, доказів здійснення такого виклику позивача після 1998 року відповідачем суду не надано.

У зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача підтримує позовні вимоги та просить їх задовільнити.

Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Повістка № 1811, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 08.07.2024 рік для проходження медкомісії.

04.11.2024 року Хмільницьким відділом державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесана постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1, про стягнення з ОСОБА_1 , штрафу в сумі 34 000,00 грн.

16.07.2024 постановою № 384 у справі про адміністративне правопорушення позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягненні у виді штрафу у розмірі 17000 грн. За змістом оскаржуваної постанови позивач будучи зарахованим у запас рішенням призовної комісії (протокол № 5 від 30.04.1998), у порушення вимог п. 81 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, абз. 18 п. 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників та військовозобов`язаних не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття на військовий облік, внаслідок чого з квітня 1998 до теперішнього часу не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання та для оформлення військово-облікового документа до цього часу не з`являвся, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру військовозобов`язаних та резервістів. Внаслідок своїх дій позивач вчинив триваюче правопорушення, яке почалося у 1998, коли він особисто мав з`явитися для взяття на військовий облік військовозобов`язаних та закінчилося у липні 2024, коли позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про взяття його на військовий облік та видачу військово-облікового документа. Позивач на розгляд справи з`явився, згідно наданих пояснень свою вину у вчиненому порушенні визнає та в подальшому зобов`язується не порушувати.

Відповідно до військово-облікового документа № 6 від 13.11.2024 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 взято на облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_5 08.11.2024 року.

Свідоцтво про хворобу № 133/3197 відповідно до якого ОСОБА_1 17.07.2024 року військово лікарська комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 провела медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до віської служби.

05.07.2024 стосовно позивача складено протокол № 384 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, а саме за те, що він з згідно книги протоколі засідань призовної комісії переданий 30.04.1998 р. протокол № 5 на військовий облік військовозобов`язаних по теперішній час, не звертався до ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття його на військовий облік.

Позиція суду

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (тут і надалі - в редакції чинній на момент звільнення позивача від призову на строкову військову службу) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (об`єднані міські) військові комісаріати (далі - районні (міські) військові комісаріати), військові комісаріати Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а також територіальні центри (в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві) та філіали (в районах та містах) комплектування військовослужбовцями за контрактом (ч. 7 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Згідно із ч. 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

За змістом ч. 1, абз 3 ч. 3 ст. 16 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" для проведення призову громадян України на строкову військову службу в районах (містах) утворюються призовні комісії на які покладається звільнення призовників від призову на строкову військову службу на підставах, передбачених статтею 18 цього Закону, взяття їх на облік військовозобов`язаних або виключення з військового обліку.

За змістом абз. 7 п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу.

Позивач мав обов`язок стати на військовий облік, однак Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" до 19.05.2024 не визначав строку виконання цього обов`язку. Окрім того, на момент виникнення спірних правовідносин взяття призовників на облік військовозобов`язаних здійснювалося призовними комісіями у районних (міських) військових комісаріатах, які мали повноваження викликати позивача, однак здійснення такого виклику не доведено.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку", який набрав чинності 19.05.2024, внесено зміни до статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за змістом яких громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, серед іншого, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію", який набрав чинності 19.05.2024, внесено зміни до статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за змістом яких статтю 210 доповнено частиною 3, якою встановлено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, тобто порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, в особливий період.

На виконання цих норм позивач з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначений Законом строк, отже підстав для притягнення його до відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП судом не встановлено.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини, зокрема те, що правомірність прийнятого рішення, а також підстави притягнення позивача до відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП відповідачем не доведені, суд доходить висновку про задоволення позову, скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При задоволенні позову стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 КАС України).

З огляду на те, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем понесено судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 605,60 грн, суд, у відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, доходить висновку, що дані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 210, 251, 280 КУпАП, ст.ст. 9, 77, 79, 132, 139, 162, 205, 246, 250, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 384 від 16.07.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу 17 000 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Михайло ВОЙНАРЕВИЧ