Справа № 200/7340/24
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2025 року Справа№200/7340/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Ушенка С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (; юридична адреса: 40009, місто Суми, вулиця Степана Бандери, б. 43) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 18.04.2024 №60, яким йому відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника;

- зобов`язати повторно розглянути заяву про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, призначивши таку пенсію з 12.11.2023.

В обґрунтування позову посилається на те, що він є особою з інвалідністю до досягнення 18 років, а його батько ОСОБА_2 є особою, зниклою безвісти за особливих обставин, у зв`язку з чим 11.04.2024 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надав всі необхідні документи. Проте відповідач рішенням від 18.04.2024 №60 відмовив йому у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що позивачем надано завірену копію виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією, довідки серії 12ААВ №563468 від 4.11.2022 про повторний огляд інваліда з дитинства другої групи, в який інформація про настання інвалідності до 18 років відсутня. Крім того зазначено, що надана копія медичного висновку від 18.03.2014 №21 не завірена належним чином. Позивач з таким рішенням не погоджується та вважає його протиправним, оскільки згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 860775 від 12.09.2024 фактично підтверджено причину інвалідності позивача інвалід з дитинства до 18 років (довічно). Крім того, чинне законодавство не містить такої правової підстави для відмови особі у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника як неналежне завірення поданого документа.

Вважаючи таке рішення суб`єкта владних повноважень протиправним, позивач звернувся до суду з метою захисту порушеного, на його думку, права.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Розгляд справи здійснено у письмовому провадженні.

Відповідачем відзив на позовну заяву до суду не подано.

Справу розглянуто поза датою, визначеною в ухвалі суду від 23 жовтня 2024 року, з огляду на введення в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який, наразі, триває.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія паспорту громадянина України та довідка про реєстрацію місця проживання.

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьками позивача є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 12.03.2024 №4 ОСОБА_2 зник на території бойових дій (під час воєнних дій).

Також, згідно з листа Головного слідчого управління Національної поліції України №СЕД-910-2023 від 09.11.2023 (5429) вбачається, що слідчім відділом відділу поліції №1 Уманського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області 13.10.2023 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000366 за ч. 1 ст. 115 КК України, в якому досліджуються обставини безвісного зникнення ОСОБА_2 .. Досудове розслідування триває. Відомості щодо розшуку ОСОБА_2 внесено до баз даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України. На даний час місце перебування розшукуваної особи не встановлене.

Згідно листа командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України №117/ВихЗВГ/275 від 10.01.2024 ОСОБА_2 з 29.09.2023 має статус особи, зниклої безвісти під час захисту Батьківщини в районі н.п. Новопрокопівка Запорізької області.

Медичними висновками на дитину-інваліда віком до 18 років №21 від 18.03.2014 та №27 від 17.04.2018 підтверджено, що позивач має захворювання F70.1, що дає право на одержання державної соціальної допомоги на дітей інвалідів віком до 18 років.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №853793 від 21.09.2020 ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності з дитинства до 18 років строком до 01.10.2022.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №563468 від 04.11.2023 ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства та йому встановлено ІІ групу інвалідності з 01.10.2022 до 01.10.2024.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №860775 від 12.09.2024 ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності з дитинства до 18 років довічно.

11.04.2024 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Рішенням Головного управління ПФУ в Сумській області від 18.04.2024 №60 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки за наданими документами право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону №1058 відсутнє у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують настання інвалідності заявника до 18 років.

Зазначено, що заявник-утриманець ОСОБА_1 надав завірену копію виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією довідки серії 12ААВ №563468 від 04.11.2022 про повторний огляд інваліда з дитинства другої групи, але інформація про настання інвалідності до 18 років відсутня. Надана копія медичного висновку від 18.03.2014 №21 не завірена належним чином.

Отже, предметом спору у даній справі є законність і обґрунтованість рішення Головного управління ПФУ в Сумській області від 18.04.2024 №60, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника за результатами розгляду його звернення від 11.04.2024.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що відповідно до цього закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років (п. 2 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

За змістом ч. 1 ст. 38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону

Згідно зі ст. 46 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 сім`я, яка має право на пенсію в разі втрати годувальника, може звертатися за призначенням пенсії в будь-який час після смерті або встановлення безвісної відсутності годувальника без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до п. 3 ч. 1 та ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

У членів сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника виникає через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань або до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

Смерть особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, чи визнання її померлою у встановленому законодавством порядку надає непрацездатним членам сім`ї такої особи право на звернення для отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника на загальних підставах, передбачених цим Законом.

Частина 1 статті 44 Закону №1058- IV передбачає, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок).

Згідно Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Пунктом 4.3 Порядку передбачено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Згідно пункту 4.7 Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з п. 2.18 Порядку №22-1 визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акту огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Загальний підхід до змістовного наповнення поняття «особа з інвалідністю» на момент виникнення спірних відносин установлювався у статті 2 Закону України від 21.03.1991 №875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон №875-ХІІ), а також у статті 1 Закону України від 06.10.2005 №2961-ІV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон №2961-ІV). Зокрема, такий статус могла мати особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до абз. 3 ст. 1 Закону №2961-ІV дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 (справа №330/2181/16-а) наголосила на тому, що визначення терміну «інвалід з дитинства» не міститься ані в Законі №875-ХІІ, ані в Законі України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю». При цьому за змістом абз. 2 п. 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2099 №1317, інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з п. 14 цього Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.

За таких обставин позивач для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника повинен був надати відповідачу висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що він мав медичні показання для визнання його дитиною з інвалідністю до досягнення вісімнадцятирічного віку.

Як на підставу для призначення такої пенсії позивач посилається на те, що відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №853793 від 21.09.2020 ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства до 18 років та йому встановлено ІІ групу інвалідності до 01.10.2022.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №563468 від 04.11.2023 ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства та йому встановлено ІІ групу інвалідності з 01.10.2022 до 01.10.2024.

Крім того, згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №860775 від 12.09.2024 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з дитинства до 18 років довічно.

Медичні висновки на дитину-інваліда віком до 18 років №21 від 18.03.2014 та №27 від 17.04.2018 містять відомості про те, що наявне захворювання позивача надає право на отримання соціальної допомоги на дітей інвалідів віком до 18 років.

Відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Отже, дитиною є особа до досягнення 18 років.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивач є особою з інвалідністю до досягнення 18 років, а тому має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, оскільки його батькові надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин.

Отже, відповідач безпідставно в рішенні, що оскаржується, зазначив про відсутність в довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 4.11.2022 серії 12ААВ №563468 інформації про настання інвалідності до 18 років, оскільки вказівка у згаданій довідці на те, що позивач має інвалідність з дитинства означає, що така інвалідність настала до 18 років з огляду на те, що особа до досягнення повноліття має правовий статус дитини.

Крім того, згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №860775 від 12.09.2024 фактично підтверджено причину інвалідності позивача інвалід з дитинства до 18 років (довічно).

Щодо посилання відповідача на те, що надана копія медичного висновку від 18.03.2014 №21 не завірена належним чином, суд зазначає, що за наявності довідок до акту огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення причини інвалідності з дитинства, тобто до 18 років, вказані зауваження не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії, адже факт інвалідності до настання 18 років встановлений медико-соціальною експертною комісією.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з частиною 3 статті 44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії.

В ході судового розгляду справи відповідачем до суду не надано жодного доказу в підтвердження використання вищенаведених повноважень з метою захисту соціальних прав позивача щодо перевірки і встановлення у передбачений законодавством спосіб змісту поданого позивачем медичного висновку від 18.03.2014, що, у свою чергу, свідчить про протиправність дій відповідача щодо відмови позивачеві у призначенні пенсії.

Таким чином, суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно ненадання позивачем документів, що підтверджують настання інвалідності до 18 років, оскільки органи ПФУ мають широкий спектр повноважень щодо встановлення фактів, які мають значення при вирішенні питання щодо призначення пенсії.

Крім того, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у членів сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника виникає через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань або до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, стосовно ОСОБА_2 , датою набуття статусу особи, зниклої безвісті за особливих обставин, є 10.11.2023.

Враховуючи наведене, позивач отримав право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника як член сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, тобто з 10.12.2023, а не з 12.11.2023, як зазначено позивачем у позовній заяві.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

«Ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі. Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 у справі №21-87а13.

З системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії (переведення з одного виду пенсії на інший) та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 11.04.2024 про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного в сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з наявної в матеріалах справи довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №860775 від 12.09.2024 позивачу встановлено другу групу інвалідності довічно, а, отже, в силу п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України він звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 255, 260, 293-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (; юридична адреса: 40009, місто Суми, вулиця Степана Бандери, б. 43) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (; юридична адреса: 40009, місто Суми, вулиця Степана Бандери, б. 43) від 18.04.2024 №60 про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (; юридична адреса: 40009, місто Суми, вулиця Степана Бандери, б. 43) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 11.04.2024 про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 3 лютого 2025 року.

Суддя С.В. Ушенко