Справа № 420/2314/24
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/2314/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року (суддя Танцюра К.О., м. Одеса, повний текст рішення складений 23.09.2024) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ВЧ НОМЕР_2 , про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

10 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ВЧ НОМЕР_2 , в якому просив:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з лав Збройних Сил України у запас на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): під час воєнного стану: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, оформлену листом Військової частини НОМЕР_1 від 22 грудня 2023 року №2/5599;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з лав Збройних Сил України у запас на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): під час воєнного стану: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд на підставі рапорту останнього (зареєстрований в журналі вхідних рапортів військової частини НОМЕР_2 за №3658-р від 01 грудня 2023 року).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з лав Збройних Сил України у запас на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) під час воєнного стану: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, оформлену листом (рішенням) Військової частини НОМЕР_1 від 22 грудня 2023 року № 2/5599.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) звільнити військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з лав Збройних Сил України у запас на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): під час воєнного стану: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько - консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд на підставі рапорту останнього (зареєстрований в журналі вхідних рапортів військової частини НОМЕР_2 за №3658-р від 01 грудня 2023 року).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

На думку апелянта, надані позивачем документи підтверджують родинній зв`язки між позивачем та ОСОБА_2 (як онуком та бабою), однак не підтверджують відсутність у ОСОБА_2 осіб більшого ступені спорідненості, оскільки ОСОБА_2 може мати інших дітей, онуків та/або чоловіка. При цьому, відповідач вказав, що не погоджується з наданим позивачем рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.10.2023 у справі №495/10471/23, яке відповідач не зобов`язаний враховувати. Також апелянт зазначає, що критично оцінює довідку та акт КП «ЖЕО №1» від 10.07.2023, як по формі так і по змісту, з огляду на те, що ані КП, ані сусіди не є суб`єктами, уповноваженими засвідчувати / підтверджувати місце проживання фізичної особи.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 21.04.2022 №79 (а.с. 20).

ОСОБА_1 звернувся із рапортом від 01.12.2023 №3658-Р, у якому просив звільнити старшого солдата ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України у запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд (а.с. 21-23).

Разом із рапортом було подано копії наступних документів:

-паспорту, коду РНОКПП, ОСОБА_2 ;

-висновку КНП «Білгород Дністровський центр первинної медико санітарної допомоги Білгород-Дністровської міської ради від 01.03.2023 №163;

-довідки ЛКК КНП «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» №1125 від 26.05.2023;

-заяви ОСОБА_2 від 23.11.2023, засвідчена приватним нотаріусом;

- рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.10.2023 у справі №495/10471/23;

- свідоцтво про народження ОСОБА_3 ;

- витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №4 від 07.04.2023;

- витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №3 від 07.04.2023;

- витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №0 від 11.07.2023;

- витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №9 від 12.07.2023;

- свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_1 ;

- свідоцтва про смерть на ім`я ОСОБА_4 ;

-свідоцтва про одруження між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ;

- свідоцтва про смерть на ім`я ОСОБА_5 ;

- свідоцтва про смерть на ім`я ОСОБА_6 ;

- довідки КП «ЖЕО №1» №106 від 10.06.2023 та акту КП «ЖЕО №1» від 10.0.2023 до вказаної довідки.

Згідно відповіді (рішення) Військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2023 №215599, надані заявником документи підтверджують родинні зв`язки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як онуком та бабою, факт її проживання однією сім`єю та здійснення догляду онуком за бабою, проте не спростовують можливість наявності інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , як цього вимагає закон. Таким чином, у старшого солдата ОСОБА_1 відсутні підстави для звільнення з військової служби за абз. 8 п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 24-26).

Вважаючи такі дії військової частини протиправними позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відмова Військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби ОСОБА_1 на підставі долучених до рапорту документів є безпідставною, оскільки позивач має право на звільнення з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки його бабуся є особою з інвалідністю ІІ групи.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень вказаним критеріям для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.

Відповідно до частин першої, другої статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон №2232-ХІІ).

Частиною першою статті 2 цього Закону визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону №2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб.

Згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», оголошено загальну мобілізацію.

Між тим, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-ХІІ, абзацом восьмим підпункту "г" пункту 2 частини четвертої якої, у редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Частина сьома статті 26 Закону №2232-ХІІ встановлює, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Початок, призупинення і закінчення проходження військової служби визначено статтею 24 Закону №2232-ХІІ, частиною третю якої визначено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу другого пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (у редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (в подальшому - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно із пунктом 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський), до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання.

З матеріалів справи вбачається, що разом із рапортом про звільнення старшого солдата ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України у запас, було подано до військової частини копії наступних документів:

- паспорту, коду РНОКПП, ОСОБА_2 ;

- висновку КНП «Білгород Дністровський центр первинної медико санітарної допомоги Білгород-Дністровської міської ради від 01.03.2023 №163;

- довідки ЛКК КНП «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» №1125 від 26.05.2023;

- заяви ОСОБА_2 від 23.11.2023, засвідчена приватним нотаріусом;

- рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.10.2023 у справі №495/10471/23;

- свідоцтво про народження ОСОБА_3 ;

- витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №4 від 07.04.2023;

- витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №3 від 07.04.2023;

- витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №0 від 11.07.2023;

- витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №9 від 12.07.2023;

- свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_1 ;

- свідоцтва про смерть на ім`я ОСОБА_4 ;

-свідоцтва про одруження між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ;

- свідоцтва про смерть на ім`я ОСОБА_5 ;

- свідоцтва про смерть на ім`я ОСОБА_6 ;

- довідки КП «ЖЕО №1» №106 від 10.06.2023 та акту КП «ЖЕО №1» від 10.0.2023 до вказаної довідки.

З аналізу вказаних документів вбачається, що позивач є онуком ОСОБА_2 , яка у відповідності до довідки ЛКК КНП «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» №1125 від 26.05.2023 потребує постійного стороннього догляду та у якої померли: чоловік, дочка та син (а.с. 57).

Згідно рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.10.2023 у справі №495/10471/23 встановлено факт, що ОСОБА_1 , 30.05.1983 є єдиною особою, який здійснює постійний сторонній догляд ОСОБА_2 , 14.05.1942, яка відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я №163 від 01.03.2023 року та довідки ЛКК №1125 від 26.05.2023 року має хронічні захворювання та за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду за відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Разом з тим, з даного судового рішення чітко вбачається та встановлено, що донька ОСОБА_2 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 24.05.2016 р., актовий запис №599, син ОСОБА_2 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 29.08.2019 р., актовий запис №1116 та чоловік ОСОБА_2 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 від 20.10.2009 р., актовий запис №581.

Щодо твердження апелянта про те, що ОСОБА_2 може мати інших дітей, онуків та/або чоловіка є припущенням, оскільки вказане повністю спростовується наданими документами до рапорту про звільнення з лав Збройних Сил України, з яких чітко вбачається, що у ОСОБА_2 відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи відповідача в рішенні стосовно непідтвердження позивачем відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 , є надуманими, безпідставними, тоді як позивачем надано докази у підтвердження відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 , які не спростовані відповідачем та надає позивачу право на звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Додатково колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові по справі №420/23353/23 від, відповідно до якої Верховний Суд, проаналізувавши в цілому підпункт «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ, звернув увагу, що законодавець через призму вказаної норми реалізував завдання Закону №2122-IX, у якій виокремив такі підстави звільнення з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), такі як: у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років; у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні органні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органу, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи; у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апелянту надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Резюмуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, спростовуються матеріалами справи та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанцій було порушено норми матеріального чи процесуального права. Отже, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов