Справа № 520/31134/24
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2025 року № 520/31134/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Лозівського міськрайонного суду Харківської області (м.Лозова, вул.Ярослава Мудрого, буд.9, Харківської області, ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд.36, корпус 2, м.Харків, індекс 61050, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати абз.15 пункту 1 наказу в.о. керівника апарату Лозівського міського суду Харківської області від 22.02.2024р. №05-04/36 «Про встановлення надбавок за вислугу років державним службовцям» в частині встановлення з 13 лютого 2024р. надбавки за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу секретарю Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , стаж якої станом на 13.02.2024р. становить 22 роки 5 місяців 14 днів;

-зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області здійснити з 13.02.2024р. перерахунок та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 50 відсотків посадового окладу відповідно до ст.52 Закону України «Про Державну службу» та наказу в.о. керівника апарату Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.08.2018р. №05-04/117 із урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язків;

На обґрунтування позовної заяви позивачка зазначає, що вона працює в Лозівського міськрайонному суду Харківської області на посаді секретаря суду. Згідно з наказу в.о. керівника апарату Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.08.2018р. №05-04/117 відповідно до ст.ст.50,52 Закону України від 10.12.2015р. №880-VІІІ «Про державну службу», Порядку обчислення стажу державної служби , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016р. № 229, наказано, зокрема, встановити секретарю судових засідань Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , з 30.08.2018року надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 50% посадового окладу, як такій, стаж державної служби станом на 30.08.2018р. становить 17 років 00 місяців 01 день. В подальшому, 23.10.2024р. була ознайомлена з наказом в.о. керівника апарату Лозівського міського суду Харківської області від 22.02.2024р. №05-04/36 «Про встановлення надбавок за вислугу років державним службовцям», яким встановлено надбавку за вислугу років на державній службі з 13.02.2024р. у розмірі 30% , як такий, стаж державної служби якої становить понад 22 роки. Вважає наказ протиправним, прийнятим без дотримання чинних норм Закону України «Про державну службу» звернулась до суду.

По справі було відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана сторонам та отримана ними.

Відповідач Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області надав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав та зазначив, що відповідно до пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», у 2024 році заробітна плата державного службовця органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця, надбавки за вислугу років, місячної або квартальної премії, компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших доплат, передбачених законами України. Згідно з абзацом 2 цього ж пункту, надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2% посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30% посадового окладу. Пунктом 13 цього ж розділу зазначено, що умови оплати праці державних службовців, передбачені Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», не застосовуються для державних службовців у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби. Оплата праці таких державних службовців здійснюється відповідно до умов, встановлених на 2023 рік, при цьому стимулюючі виплати можуть бути нараховані в граничному розмірі до 50% посадового окладу на місяць. Враховуючи Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби №176-р/з від 10.01.2024 щодо умов оплати праці державних службовців державних органів, які провели класифікацію посад державної служби, встановлюється на рівні 2% посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30% посадового окладу. На виконання вимог зазначеного Закону наказом Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22.02.2024р. №05-04/36 позивачці було встановлено надбавку за вислугу років на державній службі на 2024 рік (з 01 січня 2024 року) у розмірі 30% посадового окладу.Просить в задоволені позовних вимог відмовити.

Відповідач Лозівській міськрайонний суд Харківської області у встановлений судом строк відзив на позов не подав, причини не подання суду не повідомив.

Відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, то відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до змісту позовної заяви ОСОБА_1 працює в Лозівського міського суду Харківської області на посаді секретаря суду.

Наказом в.о. керівника апарату Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.08.2018р. №05-04/117 відповідно до ст.ст.50,52 Закону України від 10.12.2015р. №880-VІІІ «Про державну службу», Порядку обчислення стажу державної служби , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016р. № 229, наказано, зокрема, встановити секретарю судових засідань Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , з 30.08.2018року надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 50% посадового окладу, як такій, стаж державної служби станом на 30.08.2018р. становить 17 років 00 місяців 01 день.

23.10.2024р. позивачка була ознайомлена з наказом в.о.керівника апарату Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22.02.2024р. №05-04/36 «Про встановлення надбавок за вислугу років державним службовцям», яким ОСОБА_1 встановлено надбавку за вислугу років на державній службі з 13.02.2024р. у розмірі 30%, як такий, стаж державної служби якої становить понад 22 роки.

ОСОБА_1 вважає наказ протиправним, прийнятим без дотримання чинних норм Закону України «Про державну службу» звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24.03.1995 та включає в себе такі складові:

- основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців);

- додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці; включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій);

- інші заохочувальні та компенсаційні виплати (виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми).

За частиною першою статті 13 Закону №108/95-ВР, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням регулює Закон України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015.

Частина перша статті 5 Закону №889-VIII визначає, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, Законом України «Про державну службу» та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

В силу вимог частини другої цієї ж статті, відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

А згідно з частиною четвертою - особливості правового регулювання державної служби в системі правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів.

Відповідно до частини першої статті 150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 призначення на посади державних службовців, працівників, які виконують функції з обслуговування, оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих, апеляційних судів, вищих спеціалізованих судів, апарату Верховного Суду, секретаріатів Вищої ради правосуддя і Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації України, Служби судової охорони регулюються нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно з частиною четвертою цієї ж статті, розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до найнижчої за умовами оплати праці посади державної служби, установлюється в розмірі, встановленому законодавством про державну службу. Розмір посадових окладів інших працівників апарату суду збільшується на відповідний коефіцієнт пропорційно посадовим окладам працівників, посади яких віднесені до попередньої за умовами оплати праці посади державної служби в такому суді з урахуванням юрисдикцій державних органів.

А в силу вимог частини шостої - схема посадових окладів із визначенням коефіцієнтів для державних службовців судів, органів та установ системи правосуддя затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням Державної судової адміністрації України.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 7 Закону №889-VIII державний службовець має право, в тому числі на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

Згідно з частиною першою статті 46 Закону №889-VIII стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років.

За приписами частин першої- другої статті 50 Закону №889-VIII держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи. Заробітна плата державного службовця складається з:

посадового окладу;

надбавки за вислугу років;

надбавки за ранг державного службовця;

премії (у разі встановлення).

Згідно з частиною четвертою цієї статті джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет. А відповідно до частини восьмої - особливості оплати праці державних службовців в апаратах (секретаріатах) судів та інших органах системи правосуддя визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Частиною першою статті 52 Закону №889-VIII передбачено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3% посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50% посадового окладу.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що стаття 43 Конституції України гарантує право на працю, яке включає в себе право на оплату праці не нижче встановленого державою мінімального розміру.Законодавство про плату праці передбачає, що структура заробітної плати включає в себе доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. При цьому, особливості оплати праці державних службовців в апаратах (секретаріатах) судів та інших органах системи правосуддя, які визначені Законом №1402-VIII, не врегульовують питання, пов`язані з обчисленням та виплатою надбавки за вислугу років, отже, визначення відповідного права здійснюється на підставі норм Закону №889-VIII.

Також слід зазначити, що частина перша статті 5 Закону № 889-VIII передбачає можливість правового регулювання державної служби також іншими законами України.

9 листопада 2023 року Верховна Рада України ухвалила Закон України «Про Державний бюджет на 2024 рік» №3460-IX, пункт 12 розділу «Прикінцеві положення» якого передбачає, що у 2024 році заробітна плата державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця, надбавки за вислугу років, місячної або квартальної премії, компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших доплат, передбачених законами України. Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2% посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30% посадового окладу. Грошова допомога, що виплачується державному службовцю під час надання щорічної основної відпустки, визначається у розмірі суми посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця станом на останній день місяця, що передує першому дню такої відпустки, незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці. Норми Закону України «Про державну службу» щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, Законом №3460-ІХ на 2024 рік запроваджено інше правове врегулювання умов та порядку оплати праці державних службовців, зокрема, структури заробітної плати державного службовця та порядку обчислення надбавки за вислугу років. При цьому, Закон №3460-ІХ містить застереження про те, що Закон №889-VIII щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Вказані положення Закону №3460-ІХ є чинними, в установленому законом порядку неконституційними не визнавались, а суд адміністративної юрисдикції не наділений повноваженнями надавати оцінку їх відповідності Конституції України.

Слід зазначити, що норми Закону №889-VIII та Закону №3460-ІХ є нормами одного ієрархічного рівня, а тому, з урахуванням принципу «lex posterior derogat priori» підлягає застосуванню закон, прийнятий у часі пізніше, тобто Закон №3460-ІХ.

Водночас, вказані закони не співвідносяться між собою як загальний та спеціальний, оскільки у сфері оплати праці загальним законом є Закон №108/95-ВР, а Закон №889-VIII визначає особливості регулювання оплати праці державних службовців, у тому числі, з урахуванням особливостей оплати праці державних службовців в апаратах (секретаріатах) судів та інших органах системи правосуддя, які визначаються Законом №1402-VIII.

Окремо слід наголосити на тому, що пункт 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-IX визначає нову структуру заробітної плати державного службовця лише того державного органу, який провів класифікацію посад державної служби.

Згідно ж з пунктом 13 Прикінцевих положень Закону №3460-IX умови оплати праці державних службовців, передбачені цим Законом, не застосовуються для державних службовців у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби. Оплата праці таких державних службовців здійснюється відповідно до умов, встановлених на 2023 рік, при цьому стимулюючі виплати можуть бути нараховані в граничному розмірі до 50% посадового окладу на місяць.

На виконання пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-IX Кабінет Міністрів України постановою «Про підготовку до запровадження умов оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році» №1109 від 23.10.2023 затвердив каталог типових посад державної служби і критерії віднесення до таких посад, алгоритм проведення класифікації посад державної служби в умовах воєнного стану, а також установив, що у 2023 році з метою підготовки до впровадження у 2024 році єдиних підходів в оплаті праці державних службовців на основі класифікації посад державної служби після набрання чинності законом щодо зміни моделі оплати праці державних службовців класифікація посад державної служби державними органами проводиться у місячний строк з дня набрання чинності цією постановою згідно з Алгоритмом проведення класифікації посад державної служби в умовах воєнного стану, затвердженим цією постановою.З метою упорядкування умов оплати праці державних службовців державних органів на основі класифікації посад Кабінет Міністрів України 29.12.2023 прийняв постанову «Питання оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році» №1409, якою затвердив схему посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням сімей і рівнів посад, юрисдикції та типів державних органів у 2024 році; перелік типових посад державної служби в межах рівнів посад. Пунктом 3 такої постанови установлено, що: «схема посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2023 році та Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 р. № 15 "Питання оплати праці працівників державних органів" (Офіційний вісник України, 2017 р., № 9, ст. 284; 2022 р., № 12, ст. 667; 2023 р., № 9, ст. 642), не застосовуються до державних службовців державних органів, що провели класифікацію посад державної служби; під час переведення державних службовців на інші посади державної служби застосовується перелік посад державної служби, що прирівнюються до відповідних підкатегорій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 р. № 15 "Питання оплати праці працівників державних органів" (Офіційний вісник України, 2017 р., № 9, ст. 284; 2020 р., № 12, ст. 478), для визначення підкатегорії посади державної служби, необхідної для встановлення рівнозначності посади.» Зазначена постанова набрала чинності з 1 січня 2024 року.

Судом встановлено, що Лозівській міськрайонний суд Харківської області провів класифікацію посад. Відповідно до цього ним були внесені зміни до штатного розпису на 2024 рік і з вказівкою на класифікацію посад змінено показники посадових окладів і місячний фонд заробітної плати.

Як встановлено судом із матеріалів справи, в даному випадку, спір стосується того, у якому розмірі має бути виплачена позивачу надбавка за вислугу років на державній службі, а саме: у відсотковому розмірі, передбаченому ч.1 ст.52 Закону України «Про державну службу`чи у відсотковому розмірі, передбаченому абзацом другим 12розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

Із аналізу вищенаведених приписів законодавства судом установлено, що на теперішній час діють дві норми щодо визначення розміру надбавки за вислугу років державним службовцям, це - п. 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», який поширюється на державних службовців органів, у яких проведено класифікацію посад, та ч. 1ст. 52Закону України «Про державну службу», яка поширюється на усіх без виключення державних службовців, оскільки жодних застережень з цього приводу ця норма не містить.

Водночас, слід зазначити, що п. 12розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» зменшує граничний розмір надбавки за вислугу років на державній службі з 50 відсотків до 30 відсотків, а також зменшує розмір самої надбавки з 3 до 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, тобто запроваджує менший розмір спірної надбавки, ніж це передбачено ч. 1ст. 52Закону України «Про державну службу».

Отже, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», який набрав чинності 01.01.2024р., встановлені нові умови оплати праці державних службовців у 2024 році.

Разом з цим, урішеннях від 09.07.2007 № 6-рп/2007, від 22.05.2008 № 10-рп/2008 та від 30.11.2010 № 22-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Державний бюджет України не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві; у разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.

В абзаці третьому пункту 4 мотивувальної частини рішення від 28.08.2020 № 10-р/2020 Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті6, частині другій статті19, статті130 Конституції України.

Юридична визначеність норми права є ключовою умовою забезпечення кожному ефективного судового захисту незалежним судом.

Конституційний Суд України у рішенні від 20.06.2019 № 6-р/2019 звернув увагу, що юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; законодавець повинен прагнути до чіткості та зрозумілості у викладенні норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права (абзаци п`ятий, шостий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини).

Поняття якість закону означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах Олександр Волков проти України (заява № 21722/11), C.G. та інші проти Болгарії (заява № 1365/07).

Поряд із цим, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах Вєренцов проти України (заява № 20372/11), Кантоні проти Франції (заява №17862/91).

У постанові Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22, яке набрало законної сили 21.09.2023 року, суд зазначив, що «надаючи тлумаченнястатті 58 Конституції Україниу Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що врегулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першійстатті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення).

У Рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зпівід 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001зроблено аналогічні висновки про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Водночас Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001).

Державні установи повинні бути послідовними щодо прийнятих ними нормативних актів, а також дотримуватися розумної рівноваги між передбачуваністю (довірою, законними очікуваннями, впевненістю) особи і тими інтересами, заради забезпечення яких у регулювання вносяться зміни. Повага до такої впевненості, як зазначав Європейський суд з прав людини, має бути мірою правового захисту у внутрішньому праві проти свавільного втручання державних органів у гарантовані права (пункт 156 Рішення у справі "Kopecky проти Словаччини" від 28 вересня 2004 року, заява № 44912/98).

Одним із механізмів запобігання свавільному втручанню держави та її органів у реалізацію прав і свобод людини є закріплений у частині третійстатті 22 Конституції України принцип недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних.

Таким чином, надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а дійшла висновку, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Слід також звернути увагу, що неузгодженість між чинними нормативно-правовими актами, їхнє протиріччя з одного й того самого предмета регулювання, а також суперечність між двома або більше формально чинними нормами права, прийнятими з одного і того ж питання є колізією норм права.

За загальним правилом вирішення колізій, передбаченим частиною третьоюстатті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності правового актаКонституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Під юpидичною кoлізією (від лaтинського «collisio»зіткнення) слід розуміти cyпepeчніcть aбo poзбіжніcть між нормативно-правовими актами, якими врегульовано одній й ті ж aбo спорідненні правовідносини.

У п. 2.1 Рішення від 18 червня 2020 року № 5-р(II)/2020 Конституційний Суд України зазначив, що принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori)«закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali)«закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Виходячи із засад теорії права, оскільки Закон України «Про державну службу» №889-УІІІ (далі Закон №889-УІІІ) та Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» №4360-ІХ (далі Закон №3460-ІХ) мають однакову юридичну силу, при цьому,Закон № 3460-IXприйнятий пізніше, у спірних правовідносинах має місце змістовна та темпоральна колізії.

У випадку одночасного існування змістовної та темпоральної колізії між більш ранньою cпeціaльнoю нopмoю і пізнішoю зaгaльнoю нopмoю, пepeвaгy мaє paнішe пpийнятa cпeціaльнa нopмa, тобто ч. 1ст. 52 Закону № 889-VIII.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню саме правові норми спеціального законодавства, прийняті раніше, а саме: приписи ч.1 ст.52 Закону №889-УІІІ, а не приписи абзацу другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-ІХ, яким звужується обсяг прав та гарантій державних службовців, визначених чинним законодавством.

Тому суд приходить до висновку , що дії відповідача Лозівського міськрайонного суду Харківської області підлягають визнанню протиправними у судовому порядку.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області здійснити з 13.02.2024р. перерахунок та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 50 відсотків посадового окладу відповідно до ст.52 Закону України «Про Державну службу» та наказу в.о. керівника апарату Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.08.2018р. №05-04/117 із урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкі, суд ввиходить з такого.

Пунктом 2 частини третьоїстатті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють Державна судова адміністрація Українищодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України.

Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Статтею 154 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Згідно з підпунктом 3 пункту 4 Положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 10.05.2023 №229, територіальне управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України нижчого рівня щодо забезпечення діяльності територіального управління та судів у відповідному регіоні.

Таким чином, із аналізу наведених приписів, суд приходить до висновку, що повноваження щодо здійснення перерахунку та виплати заробітної плати державним службовцям місцевих загальних судів Харківській області належать територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Харківській області, як розпорядник коштів Державного бюджету України нижчого рівня щодо забезпечення діяльності Лозівського міськрайонного суду Харківській області.

Відтак, саме Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській област уповноважений здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років позивачці.

З огляду на зазначене, з метою належного захисту порушених прав позивачці, суд вважає необхідним зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області провести перерахунок та виплату позивачеці надбавки за вислугу років на державній службі у відсотковому розмірі, який повинен бути встановлений наказом Лозівського міськрайонного суду Харківської області, відповідно до вимог ст.52 Закону України «Про державну службу».

На переконання суду, саме наведений спосіб захисту порушеного права є ефективним та достатнім для відновлення наведеного вище порушеного права позивача.

В той же час, позовні вимоги позивачці в частині зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області обчислити розмір надбавки за вислугу років позивачці виходячи з 50 відсотків посадового окладу із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів, задоволенню не підлягають, оскільки відповідні обчислення проводяться лише на підставі наказів керівників апаратів судів, прийнятих з дотриманням вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про державну службу», а відповідно, таке обчислення, без відповідного наказу, суперечить вимогам та процедурі, встановленій чинним законодавством; відрахування загальнообов`язкових платежів із заробітних плат працівників державної служби є обов`язком суб`єктів владних повноважень, які виступають їх податковими агентами, а відповідно, оскільки такі суми надбавки за вислугу років позивачці ще не нараховані та не виплачені, а відповідно, право позивачці у цій частині ще не є порушеним, тому такі позовні вимоги позивача є передчасними.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїї сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ст.76 наведеного Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем Лозівськім міськрайонним судом Харківської області не доведено належними, достатніми та допустимими доказами правомірність і законність прийняття наказу в.о. керівника апарату Лозівського міського суду Харківської області від 22.02.2024р. №05-04/36 «Про встановлення надбавок за вислугу років державним службовцям» в частині встановлення з 13 лютого 2024р. надбавки за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу секретарю Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1

За викладених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судовий збір відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України ні стягується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Лозівського міськрайонного суду Харківської області (м.Лозова, вул.Ярослава Мудрого, буд.9, Харківської області, ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд.36, корпус 2, м.Харків, індекс 61050, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати абз.15 пункту 1 наказу в.о. керівника апарату Лозівського міського суду Харківської області від 22.02.2024р. №05-04/36 «Про встановлення надбавок за вислугу років державним службовцям» в частині встановлення з 13 лютого 2024р. надбавки за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу секретарю Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , стаж якої станом на 13.02.2024р. становить 22 роки.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд.36, корпус 2, м.Харків, індекс 61050, ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) надбавки за вислугу років на державній службі у відсотковому розмірі, який повинен бути встановлений наказом Лозівського міськрайонного суду Харківської області, відповідно до вимог ст.52 Закону України «Про державну службу».

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Заічко О.В.