Справа № 440/8773/24
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/8773/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костенко Г.В.,

за участю: секретаря судового засідання Козак А.К.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача - Гуцул В.В.,

представників відповідача Каспарової О.В., Рєзнікової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бюро економічної безпеки України про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" з позовною заявою до Бюро економічної безпеки України, в якій з урахуванням уточнень просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Бюро економічної безпеки України від 17.06.2024 №196-к/ДСК-ДП "Про застосування дисциплінарного стягнення";

- визнати протиправним та скасувати наказ Бюро економічної безпеки України від 04.07.2024 №365-к/ДСК-ДП "Про звільнення ОСОБА_1 ", зі змінами;

- визнати протиправним та скасувати наказ Бюро економічної безпеки України від 08.07.2024 №370-к/ДСК-ДП "Щодо звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу перевірок та організації роботи Департаменту детективів внутрішньої безпеки та захисту працівників Бюро економічної безпеки України з 09.07.2024 або на іншій рівнозначній посаді до займаної ним;

- стягнути з Бюро економічної безпеки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що Бюро економічної безпеки України грубо порушило вимоги Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337-VIII, що стосуються дотримання процесуального порядку проведення службового розслідування, звільнення особи з займаної посади та гарантій такого звільнення. Так, відповідач ініціював службове розслідування стосовно позивача без належних доказів, обґрунтовуючи його припущеннями про те, що позивач начебто сфотографував документи для службового користування. Під час службового розслідування не було належним чином перевірено пояснення позивача та не взято до уваги обставини, які повністю спростовують пред`явлені йому звинувачення. У порушення частини восьмої статті 19 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» ні дисциплінарною комісією, ні керівником не досліджено, чи взагалі мав місце факт фотографування ОСОБА_1 попередження від 03.05.2024, а також якими належними і допустимими доказами він підтверджується. У порушення вимог частини другої статті 29 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» відповідачем було застосовано до позивача найсуворіше дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Бюро економічної безпеки України. Крім порушення процедури службового розслідування та протиправного застосування заходів дисциплінарного впливу, дисциплінарне стягнення було реалізовано наказом Бюро економічної безпеки України №365-к/ДСК-ДП від 04.07.2024 під час перебування позивача на лікарняному. Внесення змін до наказу заднім числом не виправляє первісного порушення законодавства та не змінює факту незаконного звільнення. Позивач та його адвокат неодноразово зверталися із запитами щодо надання копій матеріалів дисциплінарної справи та наказів про звільнення, однак відповідач свідомо затягував розгляд звернень та відмовляв у доступі до цих документів.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.07.2024, з урахуванням ухвали суду від 31.07.2024, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, встановлено порядок обміну заявами сторін по суті справи, витребувано у відповідача копії документів, що мають значення для розгляду справи.

15.08.2024 до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Бюро економічної безпеки України обґрунтовує свою позицію тим, що звільнення позивача є законним, службове розслідування проведено належним чином, а відсутність підстав для поновлення унеможливлює задоволення позовних вимог. Відповідач стверджує, що службове розслідування щодо позивача було проведене на законних підставах та з дотриманням відповідної процедури. Позивач вчинив дисциплінарний проступок, який полягав у порушенні правил внутрішнього розпорядку та неналежному виконанні службових обов`язків. Позивач відмовився проходити поліграф у межах службового розслідування, що, на думку відповідача, свідчить про небажання сприяти встановленню об`єктивних обставин справи. Відповідач посилається на підпункт 6 пункту 72 Положення про проходження служби осіб, які мають спеціальні звання БЕБ, відповідно до якого звільнення є законним у разі застосування дисциплінарного стягнення. Відповідач стверджує, що наказ від 04.07.2024 №365-к/ДСК-ДП про звільнення був скоригований відповідно до чинного законодавства, тому такі дії не можуть вважатися порушенням. На думку відповідача, дата звільнення була визначена правомірно та враховувала період тимчасової непрацездатності позивача. Бюро економічної безпеки України вважає, що наказ про звільнення є обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки такі дії проведені в межах чинного законодавства та на підставі висновків, отриманих під час службового розслідування. Відповідач наголошує, що середній заробіток за час вимушеного прогулу не підлягає стягненню, оскільки у позивача відсутнє право на поновлення на службі.

28.10.2024 позивачем подано заяву про зміну (шляхом доповнення) підстав позову в справі №440/8773/24 з метою додаткового обґрунтування протиправності дій відповідача. ОСОБА_1 зазначив, що перебування на лікарняному не є самовільним залишенням місця служби. Відповідно до статті 27 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» дисциплінарний проступок у вигляді самовільного залишення місця служби передбачає свідоме ухилення від виконання обов`язків без поважних причин. Перебування на лікарняному є законною підставою для тимчасової відсутності, підтвердженою медичними документами, що виключає кваліфікацію такої відсутності як порушення дисципліни. Відповідач не надав акта про відсутність позивача на робочому місці, який є обов`язковим документом для підтвердження факту дисциплінарного проступку. Інформація про лікарняний позивача була офіційно оприлюднена в електронному кабінеті роботодавця на сайті Пенсійного фонду України та надіслана керівництву БЕБ 27.05.2024 через месенджери та телефонний дзвінок, що спростовує твердження про неналежне повідомлення роботодавця.

Протокольною ухвалою суд задовольнив заяву позивача про зміну підстав позову.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , далі ОСОБА_1 , з 21.11.2021 перебував у трудових відносинах із Бюро економічної безпеки України (далі БЕБ), займаючи наступні посади:

з 21.11.2021 старший детектив першого відділу детективів підрозділу детективів із захисту економіки у фіскальній сфері Головного підрозділу детективів БЕБ (наказ №33-к від 19.11.2021);

з 17.02.2022 в.о. заступника керівника Головного підрозділу детективів керівника підрозділу детективів із захисту економіки у фіскальній сфері Головного підрозділу детективів БЕБ;

з 02.01.2023 начальник відділу перевірок та організації роботи Департаменту детективів внутрішньої безпеки та захисту працівників БЕБ (наказ №28-к/ДСК-УП від 30.12.2022).

Під час проходження служби ОСОБА_1 також входив до персонального складу дисциплінарної комісії БЕБ на підставі наказу БЕБ №2 від 04.01.2023 (у редакції наказу БЕБ №287 від 24.10.2023). Тобто позивач брав участь у проведенні службових розслідувань стосовно посадових осіб різних структурних підрозділів БЕБ та його територіальних органів.

Враховуючи наказ БЕБ «Про затвердження та введення в дію структури центрального апарату Бюро економічної безпеки України» №24 від 14.02.2024 (зі змінами, внесеними наказом БЕБ №54 від 25.03.2024), наказ БЕБ «Про введення в дію змін у штатному розписі Бюро економічної безпеки України на 2024 рік» №6-ф від 02.05.2024, 03.05.2024 позивач був ознайомлений із попередженням №146/11.4-11 ДСК-24 про скорочення його посади, при цьому йому було запропоновано зайняти нижчу посаду старшого інспектора відділу безпеки та пропускного режиму Департаменту детективів внутрішньої безпеки та захисту працівників БЕБ (код посади 17.4.679), на період увільнення працівника у зв`язку з призовом на військову службу. Позивач письмово висловив незгоду із запропонованою посадою, оскільки вона не була рівнозначною відповідно до підпункту 2 пункту 36 Положення про проходження служби особами, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1333.

08 травня 2024 позивач направив лист в.о. Директора БЕБ, у якому повідомив про наявність достатньої кількості вакантних рівнозначних посад та просив запропонувати йому відповідну посаду. Також 08.05.2024 позивач звернувся до посадових осіб Департаменту персоналу БЕБ з рапортом для отримання копії попередження №146/11.4-11 ДСК-24 від 03.05.2024.

Через повернення рапорту від 08.05.2024 без розгляду позивач 09.05.2024 повторно надіслав його рекомендованим листом через поштового оператора «Укрпошта», а також на офіційну електронну адресу БЕБ.

Після цього 09.05.2024 на підставі наказу БЕБ «Про проведення службового розслідування стосовно ОСОБА_1 » №125-к/ДСК-ДП від 09.05.2024 щодо позивача було розпочато службове розслідування. Підставою для проведення службового розслідування визначено факти, викладені в доповідній записці №9.17/17/396-24 від 03.05.2024 заступника керівника Департаменту керівника відділу внутрішньої безпеки Департаменту детективів внутрішньої безпеки та захисту працівників БЕБ Мицая О.В., про те, що позивач сфотографував попередження про звільнення №146/11.4-11 ДСК-24 від 03.05.2024, яке мало гриф «Для службового користування». Факт ознайомлення із зазначеним наказом про проведення службового розслідування підтверджується відміткою на копії вказаного акта та не заперечується позивачем у поданій ним позовній заяві.

15.05.2024 позивач надав письмові пояснення від 15.05.2024 на адресу голови дисциплінарної комісії БЕБ ОСОБА_2 , де описав власні заперечення щодо підстав проведення службового розслідування.

Листом БЕБ №11/23 Д.К./5401-24 від 21.05.2024 позивача запрошено 24.05.2024 о 14:30 год. на засідання дисциплінарної комісії БЕБ, за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 31, каб. 602.

24 травня 2024 позивач з`явився на засідання дисциплінарної комісії БЕБ, де надав письмові та усні пояснення. Пропозицію позивача самостійно надати мобільний телефон для огляду, щоб підтвердити відсутність там фотографії попередження про звільнення №146/11.4-11 ДСК-24 від 03.05.2024, було проігноровано, натомість члени комісії вимагали вилучення телефону для експертизи. Позивач відмовився, оскільки така процедура не передбачена Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» та Положенням про дисциплінарну комісію БЕБ. Також голова дисциплінарної комісії запропонував позивачеві пройти психофізіологічне опитування з використанням поліграфа, на що Позивач погодився.

27 травня 2024 позивач через погіршення стану здоров`я відкрив листок непрацездатності, про що повідомив безпосереднього керівника. Інформація про непрацездатність позивача була офіційно зафіксована на порталі Пенсійного фонду України.

Листом БЕБ №11/11.1/5668-24 від 28.05.2024 за підписом керівника Департаменту персоналу БЕБ ОСОБА_3 позивача повідомлено, що на підставі наказу БЕБ «Про продовження службового розслідування стосовно ОСОБА_1 » №161-к/ДСК-ДП від 28.05.2024 продовжено строк службового розслідування стосовно позивача з 28.05.2024 по 11.06.2024.

06 червня 2024 листом №11/11/5972-24 позивача було повідомлено про необхідність прибуття на психофізіологічне опитування із застосуванням поліграфа 10.06.2024, вказаний лист був підписаний керівником Департаменту персоналу БЕБ Світланою Королицькою. Вказаний лист-запрошення БЕБ №11/11/5972-24 від 06.06.2024 не містив інформацію про прийняте рішення Директором БЕБ щодо проведення психофізіологічного опитування ОСОБА_1 із застосуванням поліграфа.

Позивач не відмовлявся від проходження поліграфа, але повідомив про неможливість прибуття через лікарняний.

Цього ж дня, 06.06.2024, листом №11/11/6038-24 відповідач повідомив про відсутність підстав для переведення позивача на рівнозначну посаду, посилаючись на пункт 37 Положення про проходження служби осіб, які мають спеціальні звання БЕБ.

Листом № ОСОБА_4 /23 Д.К./24-24 від 06.06.2024 позивача запрошено на засідання дисциплінарної комісії БЕБ 10.06.2024. Цим же листом позивачеві запропоновано, у разі наявності, надати дисциплінарній комісії БЕБ документально підтверджений час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, розташованих на підконтрольних органам державної влади територіях, протягом строку проведення службового розслідування.

Позивач через лікарняний не мав змоги бути присутнім на засіданні дисциплінарної комісії БЕБ, про що повідомив відповідача листом від 08.06.2024. Також позивач зазначив, що документи, які підтверджують час перебування на лікарняному, будуть надані як дисциплінарній комісії, так і роботодавцю після закінчення лікування.

На підставі висновку службового розслідування №25/ДСК-24 від 11.06.2024 видано наказ БЕБ «Про застосування дисциплінарного стягнення» №196-к/ДСК-ДП від 17.06.2024, згідно з яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в БЕБ. Листом БЕБ №11/11.1/6466-24 від 17.06.2024 за підписом керівника Департаменту персоналу БЕБ ОСОБА_3 позивачеві було надано інформацію про вказаний факт. За результатами направлення листа позивачеві відповідач склав протоколи фіксації доведення інформації та документів до відома особи, яка має спеціальне звання в БЕБ, №11.2-15/12-24 від 17.06.2024, №11.2-15/13-24 від 17.06.2024. Водночас відповідач не надіслав копію наказу №196-к/ДСК-ДП від 17.06.2024 позивачеві.

Листом БЕБ №11/11.1/7297-24 від 04.07.2024 за підписом заступника керівника Департаменту персоналу - керівника відділу проходження служби особами, які мають спеціальні звання, ОСОБА_5 позивача повідомлено про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби відповідно до наказу БЕБ №196-к/ДСК-ДП від 17.06.2024. У зв`язку з цим наказом БЕБ «Про звільнення ОСОБА_1 » №365-к/ДСК-ДП від 04.07.2024 позивача звільнено з посади та служби в БЕБ за підпунктом 6 пункту 72 Положення про проходження служби осіб, які мають спеціальні звання БЕБ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1333 від 29.11.2022.

Наказом БЕБ від 05.07.2024 №369-к/ДСК-ДП внесено зміни до наказу БЕБ «Про звільнення ОСОБА_1 » №365-к/ДСК-ДП від 04.07.2024, а саме: визначено вважати датою звільнення лейтенанта ОСОБА_1 з посади та служби в БЕБ перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності.

Наказом БЕБ «Щодо звільнення ОСОБА_1 » №370-к/ДСК-ДП від 08.07.2024 визначено вважати датою звільнення лейтенанта ОСОБА_1 08.07.2024

08 липня 2024, після виходу на роботу, позивач був ознайомлений з наказами БЕБ «Про застосування дисциплінарного стягнення» №196-к/ДСК-ДП від 17.06.2024, «Про звільнення ОСОБА_1 » №365-к/ДСК-ДП від 04.07.2024, «Про внесення змін до наказу від 04.07.2024 №365-к/ДСК-ДП» №369-к/ДСК-ДП від 05.07.2024, «Щодо звільнення ОСОБА_1 » №370-к/ДСК-ДП від 08.07.2024. Відповідач не надав позивачеві копії наказів, а лише ознайомив його зі змістом відповідних актів.

Позивач подав рапорт від 08.07.2024 до керівництва БЕБ з вимогою надати копії наказів про його звільнення та матеріали службового розслідування, проте належним чином засвідчених копій не отримав.

Вважаючи рішення про своє звільнення із займаної посади протиправним, позивач звернувся до суду за захистом власних прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінивши наведені доводи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкти владних повноважень зобов`язані діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правові основи організації та діяльності БЕБ визначає Закон України «Про Бюро економічної безпеки України» №1150-IX від 28.01.2021 (далі Закон №1150-IX в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до статті 1 вказаного Закону Бюро економічної безпеки України це центральний орган виконавчої влади, на який покладаються завдання щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави. Закон України «Про центральні органи виконавчої влади», інші закони, що регулюють діяльність органів виконавчої влади, а також Закон України «Про державну службу» застосовуються до БЕБ та його працівників у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 19 Закону №1150-IX до працівників БЕБ належать особи, які є гласними і негласними штатними працівниками, з числа осіб, які мають спеціальні звання, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір з БЕБ.

Служба в БЕБ є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в БЕБ зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Порядок проходження служби особами, які мають спеціальні звання БЕБ, визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами.

На осіб, які мають спеціальні звання БЕБ, поширюється Дисциплінарний статут Національної поліції України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Частина четверта статті 36 Закону №1150-IX визначає підстави для притягнення осіб, які мають спеціальні звання БЕБ, до дисциплінарної відповідальності.

На виконання вимог частини п`ятої статті 19 Закону №1150-IX постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1333 затверджено Положення про проходження служби особами, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, далі Положення №1333.

Відповідно до пункту 2 вказаного вище Положення №1333 рішення з питань проходження служби особами, які мають спеціальні звання БЕБ, оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі документів, перелік та форма яких встановлюється БЕБ.

Згідно з пунктом 4 Положення №1333 проходження служби в БЕБ регулюється Законом, цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 8 Положення №1333 на осіб, які мають спеціальні звання БЕБ, поширюється Дисциплінарний статут Національної поліції з урахуванням особливостей, визначених Законом «Про Бюро економічної безпеки України».

За приписами пункту 50 Положення №1333 особи, які мають спеціальні звання БЕБ, користуються правами і виконують службові обов`язки відповідно до законодавства та цього Положення.

Відповідно до пункту 54 Положення №1333 особи, які мають спеціальні звання БЕБ, під час виконання покладених на них обов`язків підпорядковуються тільки своєму безпосередньому та прямому керівнику.

Згідно з підпунктом 6 пункту 72 Положення №1333 особа, яка має спеціальне звання БЕБ, звільняється зі служби у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції.

За приписами пунктів 74, 75 Положення №1333 звільнення осіб, які мають спеціальні звання БЕБ, із служби здійснюється Директором БЕБ та керівниками територіальних управлінь БЕБ відповідно до повноважень, визначених Законом, іншими нормативно-правовими актами.

Останнім днем проходження служби у БЕБ вважається день звільнення особи, яка має спеціальне звання БЕБ, з БЕБ відповідно до наказу БЕБ щодо особового складу.

Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України. Згідно з преамбулою цей Статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Частина перша статті 11 Дисциплінарного статуту визначає, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

За приписами частини другої статті 21 Дисциплінарного статуту у разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.

Згідно з частинами першою, другою, шостою статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Відповідно до частини шостої статті 4 Дисциплінарного статуту керівник відповідає за відданий (виданий) наказ, результати його виконання, відповідність його закону.

За приписами статті 15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

Поліцейський, який з поважних причин не може прибути на засідання дисциплінарної комісії, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтвердних документів.

Якщо поліцейський, викликаний на засідання дисциплінарної комісії у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається належним чином повідомленим. У такому разі засідання дисциплінарної комісії проводиться без його участі.

Також стаття 15 визначає, що за результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Відповідно до частини першої статті 19 Дисциплінарного статуту у висновку за результатами службового розслідування зазначаються обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Згідно з частинами третьою, восьмою статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. При цьому попередня бездоганна поведінка є обставиною, що пом`якшує відповідальність поліцейського.

Також під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Відповідно до пункту 6 Розділу IV Положення про дисциплінарну комісію Бюро економічної безпеки України, затвердженого наказом БЕБ №15 від 24.01.2022, за результатами службового розслідування Дисциплінарна комісія БЕБ складає висновок, який має містити:

1) інформацію про особу, щодо якої проводилось службове розслідування, зокрема, її посаду, характеристику, наявність нагород, відзнак, інших дисциплінарних стягнень, а також іншу інформацію, яка може характеризувати особу;

2) обставини, що стали підставою для ініціювання службового розслідування;

3) обставини, які були встановлені дисциплінарною комісією під час проведення службового розслідування, що можуть вказувати на наявність чи відсутність у діях особи дисциплінарного проступку (із зазначенням доказів, що підтверджують ці обставини);

4) висновок про наявність чи відсутність у діях чи бездіяльності особи дисциплінарного проступку;

5) у разі встановлення в діях чи бездіяльності особи, щодо якої проводилося службове розслідування, наявності дисциплінарного проступку зазначається підстава (підстави) для притягнення особи відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» та вид дисциплінарного стягнення, який пропонується застосувати.

Згідно з пунктом 3 Розділу I Положення про дисциплінарну комісію БЕБ дисциплінарна комісія діє на засадах верховенства права, законності, дотримання прав людини, недискримінації, неупередженості, об`єктивності, достовірності, відповідальності, розумності.

Крім того, Дисциплінарним статутом встановлено особливості застосування дисциплінарних стягнень в період дії правового режиму воєнного стану.

Так, частиною другою статті 29 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого звільнення зі служби в поліції.

Частина третя статті 21 Дисциплінарного статуту передбачає, що перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

Відповідно до частини четвертої статті 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Вбачається, що ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Як стверджує відповідач, підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності слугувало те, що він скоїв дії, які підпадають під визначення дисциплінарного проступку, а саме: здійснив фотографування попередження №146/11.4-11 ДСК-24 від 03.05.2024, що мало гриф «Для службового користування», а також здійснив виїзд за межі Київської області до міста Кременчук (Полтавська область) для лікування, без відповідного погодження та проходження необхідних інструктажів.

Суд враховує, що правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед в тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, що встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 06.04.2023 у справі №620/4545/22.

Верховний Суд у постанові від 11.09.2023 у справі №420/14943/21 (адміністративне провадження №К/990/8225/23) вказав, що Конституцією України та КАС України прямо передбачений обов`язок суб`єктів владних повноважень дотримуватися принципу належного урядування, відповідно, адміністративні суди під час розгляду та вирішення спорів, що виникають у сфері публічно-правових відносин, мають перевіряти дотримання цього принципу у всіх його аспектах з урахуванням конкретних обставин справи. Фактичне застосування принципу належного урядування є своєрідним «маркером» того як в Україні гарантуються статті 1, 3, 6, 8, 19, 55, 56, 124 Конституції України, а суди застосовують частину другу статті 2 КАС України та статті 3 і 4 Угоди про асоціацію з ЄС.

Суд погоджується з тим, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з служби є одним із найсуворіших дисциплінарних стягнень. Таке дисциплінарне стягнення повинно застосовуватись за дисциплінарні проступки, у зв`язку з якими наступили тяжкі наслідки. Тобто, має бути співмірність тяжкості вчиненого проступку та обраного виду дисциплінарного стягнення. Також слід враховувати обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, факти наявності чи відсутності застосування дисциплінарних стягнень до позивача в минулому.

Наказ БЕБ «Про застосування дисциплінарного стягнення» №196-к/ДСК-ДП від 17.06.2024 не відповідає вимогам обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не містить належного аналізу обставин справи особою, уповноваженою приймати рішення про звільнення позивача, а також не враховує обставини, що могли б пом`якшити дисциплінарну відповідальність.

Суд зазначає, що дисциплінарна комісія та керівник є окремими суб`єктами процесу прийняття рішення про застосування дисциплінарного стягнення. Остаточна кваліфікація дій особи та визначення обґрунтованості накладеного стягнення є виключною компетенцією керівника, який повинен був надати відповідне аргументоване обґрунтування свого рішення. Однак матеріали справи не містять підтверджень, що таке обґрунтування було здійснене, що свідчить про порушення встановленої процедури та є підставою для скасування оскаржуваного наказу про застосування дисциплінарного стягнення.

Керівник у оскаржуваному наказі не навів належного обґрунтування причин застосування до позивача найсуворішого дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, не мотивував, чому дії позивача, кваліфіковані керівником як неналежне виконання службових обов`язків, є достатньою підставою для застосування саме такого заходу дисциплінарного впливу. Відсутність такого обґрунтування свідчить про порушення принципів обґрунтованості та пропорційності дисциплінарного стягнення. Оскільки навіть за наявності дискреції при виборі виду дисциплінарного стягнення, відповідно до частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту відповідач мав обґрунтувати власне рішення про застосування найбільш суворого заходу впливу.

У постанові Верховного Суду від 12.08.2019 у справі №1340/4847/18 також викладено правову позицію, що лише посилання в наказі на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм при обранні виду дисциплінарного стягнення, а також ненаведення обставин вчинення дисциплінарного проступку, не є належним обґрунтуванням оскаржуваного наказу.

Відповідачем під час розгляду справи не надано суду належних та допустимих доказів факту фотографування позивачем попередження про його звільнення №146/11.4-11 ДСК-24 від 03.05.2024. Пояснення посадових осіб БЕБ, в яких зазначено, що « 03.05.2024 о 10.25 год. позивач здійснив фотозйомку Попередження на його телефон, що має гриф «Для службового користування», не можуть бути прийняті як єдиний доказ факту здійснення фотографування.

Суд критично оцінює наданий відповідачем Акт від 03.05.2024 «Про порушення Інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, у Бюро економічної безпеки України та територіальних управліннях Бюро економічної безпеки України» (далі Акт про порушення Інструкції). Суд встановив, що позивача не було ознайомлено з Актом про порушення Інструкції, останній був складений без присутності позивача. При цьому вказані в акті дата та час його складення 03.05.2024 о 10:25 год., збігаються з моментом ознайомлення позивача з повідомленням про його звільнення у зв`язку зі зміною штату. Також цей же час зазначений у поясненнях працівників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що складання Акта відбулося з порушенням встановлених процедур, без забезпечення права позивача на надання пояснень та ознайомлення зі змістом документа.

Отже, в матеріалах дисциплінарної справи відсутні не тільки об`єктивні докази фотографування, а також і докази розповсюдження позивачем документа, якому надано гриф «Для службового користування». Крім того, суд враховує, що попередження носило персональний характер, було адресовано особисто ОСОБА_1 , стосувалось його трудових прав. Згідно з законодавством України інформація про особу, зокрема попередження працівника про звільнення, не може бути віднесена до категорії службової інформації, оскільки це порушує основні принципи доступу до персональних даних. Тобто відсутній факт порушення норм чинного законодавства, що став підставою для проведення службового розслідування.

Суд зазначає, що посилання відповідача на самовільний виїзд позивача за межі регіону без дозволу є юридично необґрунтованим, оскільки позивач перебував на лікарняному, що є об`єктивною підставою його тимчасової відсутності за місцем несення служби.

Відповідно до статті 49 Конституції України, статей 283, 284 Цивільного кодексу України, статті 38 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» позивач мав законне право на вільний вибір місця лікування.

Посилання відповідача на акти, що регулюють внутрішню діяльність БЕБ та мають підзаконний характер, вказаного не спростовують.

Відповідно до частини четвертої статті 27 Дисциплінарного статуту Національної поліції України наявність дисциплінарного проступку можлива лише за умови самовільного залишення місця несення служби. Проте ця норма не охоплює випадок перебування працівника на лікарняному, оскільки тимчасова непрацездатність є законною підставою для відсутності на роботі.

Відтак, виїзд з області для лікування не може розглядатися як порушення службових обов`язків, оскільки на момент виїзду позивач був тимчасово звільнений від їх виконання через стан здоров`я.

Дисциплінарний статут та інші нормативні документи не містять прямих вказівок, які забороняють поліцейському виїжджати за межі області з метою лікування. У разі непрацездатності, працівник має право на вільне пересування з метою вибору місця лікування.

Як вбачається з матеріалів справи, в день відкриття лікарняного 27.05.2024 позивач повідомив відповідача про вказаний факт засобами телекомунікаційного зв`язку. Більше того БЕБ як роботодавець через особистий кабінет на вебпорталі Пенсійного фонду України мало змогу оперативно отримувати інформацію про відкриття лікарняних листків своїх працівників і контролювати процес їхнього оформлення та оплати.

Суд вважає за необхідне відмітити, що відповідачем не складено акт про відсутність позивача на робочому місці, якщо відповідач визначав, що позивачем самовільно залишено місце несення служби. Отже, суд приходить до висновку, що виїзд позивача за межі адміністративної території не може кваліфікуватися як дисциплінарний проступок, оскільки відповідач достеменно знав про його непрацездатність, але свідомо використав цей факт для накладення дисциплінарного стягнення. Вказане ще раз підтверджує суттєві порушення процедури здійснення службового розслідування та відсутність належних доказів вчинення позивачем дисциплінарних проступків.

Суд бере до уваги, що відповідач доручив територіальному управлінню БЕБ встановити місце перебування позивача під час лікарняного.

Такі дії виходять за межі повноважень дисциплінарної комісії, оскільки згідно зі статтею 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання у його приватне життя без законних підстав.

Дисциплінарна комісія не є органом досудового розслідування та не має повноважень здійснювати негласний збір інформації про місцезнаходження працівника.

Таким чином, спроби відповідача кваліфікувати виїзд позивача як порушення Дисциплінарного статуту є необґрунтованими, а отримання інформації про місце перебування позивача було незаконним.

Згідно з частиною четвертою статті 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення не може бути реалізовано під час лікарняного.

Суд встановив, що позивач був звільнений під час лікарняного наказом №365-к/ДСК-ДП від 04.07.2024. Лише 05.07.2024 відповідач вніс зміни до наказу, встановивши нову дату звільнення перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності, що є неприпустимою практикою.

Суд вважає, що внесення змін до наказу про звільнення після його реалізації суперечить нормам трудового законодавства, оскільки після 04.07.2024 трудові відносини з позивачем фактично були припинені, а тому роботодавець не мав права змінювати дату звільнення.

Такі дії відповідача свідчать про порушення принципу правової визначеності та верховенства права, що є окремою підставою для скасування оскаржуваних наказів.

Зважаючи на викладене, суд встановив, що відповідачем допущено істотні порушення під час проведення службового розслідування, кваліфікації дисциплінарного проступку, вибору дисциплінарного стягнення та його реалізації.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, сформульованого у постанові від 30.09.2020 у справі №640/9717/19, дисциплінарне стягнення може застосовуватись лише за наявності фактичних даних, які підтверджують наявність у діях особи дисциплінарного проступку. Однак відповідач не навів конкретних фактів, які б беззаперечно підтверджували вчинення позивачем дій, що є підставою для звільнення.

Крім того, відповідач проігнорував наявність обставин, що пом`якшують відповідальність позивача, а також не врахував його попередню бездоганну службу. Негативна характеристика, на яку посилається комісія, є суб`єктивною оцінкою, не підтвердженою належними доказами.

Суд також враховує, що відповідач не забезпечив позивачеві можливості повноцінного ознайомлення з висновком службового розслідування та матеріалами дисциплінарного провадження, що є порушенням частини другої статті 22 Дисциплінарного статуту. Повідомлення, які надсилались позивачеві під час його перебування на лікарняному, не містили тексту наказу про застосування дисциплінарного стягнення, що унеможливило ефективне оскарження цього рішення в адміністративному порядку.

З огляду на викладене, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі та визнає протиправними і скасовує накази БЕБ від 17.06.2024 №196-к/ДСК-ДП, від 04.07.2024 №365-к/ДСК-ДП (зі змінами), від 08.07.2024 №370-к/ДСК-ДП.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При цьому у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено або на рівнозначній посаді.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 28.02.2019 у справі №817/860/16 та від 03.10.2019 у справі № 826/10460/16.

З огляду на висновок суду про протиправність звільнення позивача 08.07.2024 з посади начальника відділу перевірок та організації роботи Департаменту детективів внутрішньої безпеки та захисту працівників Бюро економічної безпеки України на підставі оскаржуваних наказів, він підлягає поновленню на посаді, з якої його було звільнено з 09.07.2024 (дня наступного за днем звільнення). Вимога про поновлення на аналогічній посаді задоволенню не підлягає, позаяк в адміністративного суду відсутні повноваження в спірному випадку поновлювати позивача на аналогічній посаді.

Частиною 2 ст.235 КЗпП України цієї правової норми передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 у справі №21-395а13 зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100).

Пунктом 8 названого Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до положень Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Так, відповідно до довідки позивача про середню заробітну плату позивача за період роботи за травень та червень 2024 року, розрахованої відповідно до Постанови КМУ від 08.02.1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», зокрема, середньоденна заробітна плата визначена діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Виходячи з цього середньоденна заробітна плата позивача становить: 3328,11 грн.

За таких обставин, сума середнього заробітку за період з моменту звільнення (09.07.2024) до дати постановлення рішення у даній справі (21.01.2025 ) становить 469263,51 грн. (141 роб.днів (з урахуванням законодавства про воєнний стан) х 3328,11 грн.).

Також суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

За приписами п. 2, п. 3 ч.1 ст. 371 вказаного Кодексу, негайно виконуються рішення суду про примусове присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Виходячи з наведених вимог, слід допустити негайне виконання цього рішення в частині поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь суми заробітку (грошового забезпечення) у межах суми стягнення за один місяць.

З цих же по суті підстав, судом враховуються аргументи позивача та не враховуються заперечення відповідача.

Відповідно позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат у вигляді судового збору не здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Бюро економічної безпеки України (вул. Шолуденка, 31, м.Київ, рнокпп 44168316) про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Бюро економічної безпеки України від 17.06.2024 №196-к/ДСК-ДП "Про застосування дисциплінарного стягнення".

Визнати протиправним та скасувати наказ Бюро економічної безпеки України від 04.07.2024 №365-к/ДСК-ДП "Про звільнення ОСОБА_1 ", зі змінами.

Визнати протиправним та скасувати наказ Бюро економічної безпеки України від 08.07.2024 №370-к/ДСК-ДП "Щодо звільнення ОСОБА_1 ".

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу перевірок та організації роботи Департаменту детективів внутрішньої безпеки та захисту працівників Бюро економічної безпеки України з 09.07.2024.

Стягнути з Бюро економічної безпеки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.07.2024 по день постановлення рішення у справі в розмірі 469263,51 (чотириста шістдесят дев`ять тисяч двісті шістдесят три гривні п`ятдесят одна копійка) з відповідним утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 31 січня 2025 року.

Головуючий суддя Г.В. Костенко