Справа № 240/11734/24
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року м. Житомир

справа № 240/11734/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд

у складі судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул.Лятошинського Бориса, 5, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05.04.2024 №83 щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 07.12.1988 по 12.01.1989; з 07.05.1990 по 18.07.1990; з 24.04.2001 по 05.09.2001, період роботи в російській федерації з 26.12.1995 по 03.02.1996; з 11.04.1998 по 03.09.1998; з 22.09.1998 по 23.12.1998; з 02.02.1999 по 10.04.1999, з 09.06.1999 по 08.12.1999; з 15.02.2000 по 27.06.2000; з 18.08.2000 по 18.12.2000; 09.02.2001 по 01.04.2001, провести нарахування та виплату пенсії з дня зверненням за пенсією, з 29.03.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із відповідною заявою про призначення пенсії за віком на умовах, визначених Законом України "Про загальнобов"язкове державне пенсійне страхування" зі зниженням пенсійного віку згідно зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Однак, згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області їй відмовлено у призначенні пенсії у зв"язку з відсутністю необхідного страхового стажу, внаслідок відмови зарахувати період роботи позивача з 07.12.1988 по 12.01.1989; з 07.05.1990 по 18.07.1990; з 24.04.2001 по 05.09.2001, період роботи в російській федерації з 26.12.1995 по 03.02.1996; з 11.04.1998 по 03.09.1998; з 22.09.1998 по 23.12.1998; з 02.02.1999 по 10.04.1999, з 09.06.1999 по 08.12.1999; з 15.02.2000 по 27.06.2000; з 18.08.2000 по 18.12.2000; 09.02.2001 по 01.04.2001.

Позивач зазначає, що вказаний період роботи підтверджується належними та допустимими доказами, а саме записами у трудовій книжці та архівними довідками.

Вважаючи, що має право на зарахування вказаного стажу та призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Липа В.А.) від 26 червня 2024 року відкрито провадження у справі.

У зв`язку із призовом судді Липи В.А. на військову службу та у відповідності до статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (із змінами та доповненнями), розпорядженням керівника апарату Житомирського окружного адміністративного суду від 25.07.2024, призначено повторний авторозподіл справ, зокрема, даної адміністративної справи.

Відповідно до витягу із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею для розгляду даної адміністративної справи визначено суддю Горовенко А.В.

Згідно з ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 прийнято до розгляду дану позовну заяву.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі надіслав до суду відзив на позовну заяву (за вх.№40123/24).

Зазначає, що позивачу було правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки згідно з поданими документами страховий стаж позивача є недостатнім для призначення пенсії за віком, оскільки не зараховано до страхового стажу зокрема, періоди роботи:

- з 07.12.1988 по 12.01.1989 на Автобазі "Турист згідно із записами у трудовій книжці від 22.06.1988 НОМЕР_1 , оскільки не зазначена дата та наказ про звільнення з роботи;

- з 07.05.1990 по 18.07.1990 в колгоспі ім.Леніна Белогорського району Амурської області не зараховано до страхового стажу, оскільки відсутня інформація про встановлений та відпрацьований мінімум вихододнів, окрім того це робота в російській федерації;

- з 26.12.1995 по 03.02.1996, з 11.04.1998 по 03.09.1998, з 22.09.1998 по 23.12.1998, з 02.02.1999 по 10.04.1999, з 09.06.1999 по 08.12.1999, з 15.02.2000 по 27.06.2000, з 18.08.2000 по 18.12.2000 та з 09.02.2001 по 01.04.2001, не зараховано періоди роботи в російській федерації згідно із записами у трудовій книжці від 02.11.1992 НОМЕР_2 , оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Проте за доданими документами станом на 01.01.1993 підтверджений період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 28.05.1987, з 10.10.1987 по 05.04.1990 та з 02.08.1990 по 22.03.1991 становить 04 роки 02 місяці 20 днів, що дає право на зниження пенсійного віку для виходу на пенсію на 6 років, з урахуванням періодів проживання після 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до статті 55 Закону №796.

Згідно з інформацією, наявною в комп`ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду", електронний документ (ухвала суду про відкриття провадження від 26 червня 2024 року) доставлена в Електронний кабінет Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 26 червня 2024 року о 19 год 35 хв, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не надіслав до суду відзив на позовну заяву.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має посвідчення серії НОМЕР_3 громадянина, який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах гарантованого добровільного відселення у 1986-91 рр. (категорія 3), видане Житомирською обласною державною адміністрацією 03.02.1993.

Згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Коростенським МРВ УМВС України в Житомирській області 19.04.1996, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки №347 від 26.01.2023, виданої Відділом реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Коростенської міської ради, ОСОБА_1 постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 28.03.1985 по 05.04.1990; з 02.08.1990 по 22.03.1991; з 12.08.1993 по 22.04.1997; з 20.01.2000 по теперішній час, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона), станом на 01.01.1993 не менше 4 років.

29.03.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та 05 квітня 2024 року прийнято рішення №83 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв"язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

В зазначеному рішенні вказано, що страховий стаж роботи заявника на день звернення складає 21 рік 11 місяців 5 днів.

Також зазначено, що не зарахований до страхового стажу період роботи:

- з 07.12.1988 по 12.01.1989 на Автобазі "Турист згідно із записами у трудовій книжці від 22.06.1988 НОМЕР_1 , оскільки не зазначена дата та наказ про звільнення з роботи;

- з 07.05.1990 по 18.07.1990 в колгоспі ім.Леніна Белогорського району Амурської області не зараховано до страхового стажу, оскільки відсутня інформація про встановлений та відпрацьований мінімум вихододнів, окрім того це робота в російській федерації;

- з 26.12.1995 по 03.02.1996, з 11.04.1998 по 03.09.1998, з 22.09.1998 по 23.12.1998, з 02.02.1999 по 10.04.1999, з 09.06.1999 по 08.12.1999, з 15.02.2000 по 27.06.2000, з 18.08.2000 по 18.12.2000 та з 09.02.2001 по 01.04.2001, не зараховано періоди роботи в російській федерації згідно із записами у трудовій книжці від 02.11.1992 НОМЕР_2 , оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991;

- з 24.04.2001 по 05.09.2001, оскільки інформація про зазначений період роботи відсутня в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Листом від 10.04.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивачу про відмову в призначенні йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з тих підстав, що недостатньо необхідного страхового стажу.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII (далі - Закон №796-XII) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Положеннями ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII визначено умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом №796-XII або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до абз. 1 ст.55 Закону №796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абз.5 п.2 ст.55 Закону №796-XII встановлено, зокрема, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

Із аналізу наведеної правової норми встановлено, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" від 23.07.1991 №106 м.Коростень відносилося до зони гарантованого добровільного відселення.

При цьому, суд звертає увагу, що право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ при досягненні 54-річного віку у зв"язку з проживанням позивача з 26.04.1986 по теперішній час, більше трьох років в м.Коростень Житомирської області, не оспорюється відповідачами.

Водночас, відмовляючи у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідачі вказують на відсутність необхідного страхового стажу - 24 роки, у зв"язку незарахуванням до страхового стажу періодів роботи.

Суд враховує, що також обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-XII є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 24 років.

Таким чином, на момент досягнення необхідного віку, а саме станом на 2021 рік, страховий стаж позивача повинен становити не менше 30 років, а з урахуванням зменшення на 6 років, страховий стаж повинен становити не менше 24 роки.

Відповідач у спірному рішенні вказав, що страховий стаж позивача становить 21 рік 11 місяців 5 днів.

Щодо підстав незарахування позивачу періодів роботи з 07.12.1988 по 12.01.1989 на Автобазі "Турист згідно із записами у трудовій книжці від 22.06.1988 НОМЕР_1 , оскільки не зазначена дата та наказ про звільнення з роботи та періоду роботи з 07.05.1990 по 18.07.1990 в колгоспі ім.Леніна Белогорського району Амурської області, оскільки відсутня інформація про встановлений та відпрацьований мінімум вихододнів, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що згідно із записами у дублікаті трудової книжки від 22.06.1988 серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 :

- з 07.12.1988 по 12.01.1989 працював водієм на Автобазі "Турист;

- з 07.05.1990 по 18.07.1990 працював трактористом в колгоспі ім.Леніна Белогорського району Амурської області.

Достовірність вищенаведених записів сумніву не викликає. Враховуючи зазначене, суд вважає, що відсутність наказу про звільнення з роботи (запис номер 6 та 7 у трудовій книжці) та відсутня інформація про встановлений та відпрацьований мінімум вихододнів, при одночасній наявності дотримання послідовності записів, не може бути підставою для відмови в зарахуванні до її трудового стажу спірного періоду роботи, оскільки трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

Суд наголошує, що досліджені судом записи у трудовій книжці позивача свідчать про послідовність хронології подій періодів роботи та служби позивача.

Вказані записи засвідчені чітким відтиском печатки вказаного підприємства та не містять виправлень/підтирань, які б давали підстави для сумніву у їх правдивості.

Суд вказує, що неналежне заповнення роботодавцем трудової книжки не може бути підставою для позбавлення позивача права зарахування до страхового стажу періодів роботи, зазначених у цій трудовій книжці.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи.

Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Суд звертає увагу, що відсутність запису про дату та номеру наказу про звільнення у трудовій книжці, яка підтверджує страховий стаж позивача виникли не з його вини, та не залежали від волі позивача.

Крім того відомості про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів за період роботи позивача в колгоспі з 07.05.1990 по 18.07.1990, мали бути зазначені у трудовій книжці, як це було передбачено порядком ведення трудових книжок колгоспників, який затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 "Про трудові книжки колгоспників" та діяв на час внесення відповідних записів про роботу позивача в колгоспі.

Пункт 13 Порядку передбачав відповідальність голови колгоспу за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок.

Отже, відсутність у трудовій книжці позивача, за період його роботи в колгоспі з 07.05.1990 по 18.07.1990, інформації про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів, внаслідок невиконання відповідного обов`язку роботодавцем, на переконання суду, не може бути підставою для позбавлення позивача права на пенсію і зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу.

Щодо підстав не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи позивача з 26.12.1995 по 03.02.1996, з 11.04.1998 по 03.09.1998, з 22.09.1998 по 23.12.1998, з 02.02.1999 по 10.04.1999, з 09.06.1999 по 08.12.1999, з 15.02.2000 по 27.06.2000, з 18.08.2000 по 18.12.2000 та з 09.02.2001 по 01.04.2001, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV(далі - Закон №1058-ІV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Положеннями абзацу 2 частини 4 статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Згідно з статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

13 березня 1992 року України стала учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від (надалі також - Угода від 13.03.1992).

29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Таким чином, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в рф, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (чинної на момент виникнення спірних правовідносин).

Метою Угоди від 13.03.1992 є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.

Згідно з частинами другою та третьою статті 6 цієї Угоди від 13.03.1992 для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж.

Отже, Угодою визначено стаж, який підлягає врахуванню при призначенні пенсії, а також заробіток за відповідний період, який підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Матеріали справи свідчать, що згідно із записами у дублікаті трудової книжки від 02.11.1992 серії НОМЕР_5 позивач працював на території російської федерації з 26.12.1995 по 03.02.1996, з 11.04.1998 по 03.09.1998, з 22.09.1998 по 23.12.1998, з 02.02.1999 по 10.04.1999, з 09.06.1999 по 08.12.1999, з 15.02.2000 по 27.06.2000, з 18.08.2000 по 18.12.2000 та з 09.02.2001 по 01.04.2001.

Вказані записи про періоди роботи позивача, засвідчені чітким відтиском печатки вказаних закладів та не містить ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися у їх правдивості.

Таким чином, позивачем подано документи для підтвердження стажу його роботи на території іншої держави - російської федерації, при цьому такий стаж підлягає визнанню на території України відповідно до вищевказаних міжнародних договорів.

Щодо доводів відповідачів про неможливість зарахування до страхового стажу позивача вищевказаного періоду роботи в російській федерації зважаючи на те, що російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, суд вказує наступне.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (надалі - Постанова №1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в рф, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Окрім цього, згідно приписів пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської соціальної хартії та ст.46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку, враховуючи обставини що склалися у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24.02.2022 рф на територію України та військовою агресією по відношенню до громадян України, відповідач протиправно відмовив у врахуванні при обчисленні страхового стажу позивача періоду роботи його на території рф до моменту повномасштабного вторгнення.

Щодо підстав незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 24.04.2001 по 05.09.2001, оскільки інформація про зазначений період роботи відсутня в індивідуальних відомостях про застраховану особу, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що згідно з записами у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_6 , на аркуші №№14-15, міститься запис про прийняття позивача на роботу в Коростенське автотранспортне підприємство 11806 на посаду водія автобуса з 24.01.2001 по 05.09.2001 (а.с. 30).

Вказаний запис містить всі необхідні дані, що відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, якими керувався роботодавець при веденні трудових книжок у відповідні періоди. Запис про звільнення засвідчений печаткою Коростенського автотранспортного підприємства 11806.

Водночас, відповідно до довідки ОК-5, за період з 01.01.2001 по 31.08.2001 в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні індивідуальні відомості на застраховану особу ОСОБА_1

Отже фактично внаслідок невиконання приватним підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи у вказаного підприємства, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту.

Натомість, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періодів його роботи у такого підприємства.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17 липня 2019 року у справі №144/669/17, від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17 та від 01 березня 2021 року у справі № 423/757/17.

Отже, відсутність у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування інформації про сплату страхових внесків не є підставою для незарахування періоду роботи позивача з 24.01.2001 по 05.09.2001 у Коростенського автотранспортного підприємства 11806.

Підсумовуючи наведене, вказаними доказами підтверджується наявні правові підстави для зарахування, до страхового стажу періоду роботи позивача: в Автобазі "Турист згідно з записів трудової книжки від 22.06.1988 НОМЕР_1 з 07.12.1988 по 12.01.1989; в колгоспі ім.Леніна Белогорського району Амурської області з 07.05.1990 по 18.07.1990; в російській федерації згідно з записів трудової книжки від 02.11.1992 НОМЕР_5 з 26.12.1995 по 03.02.1996, з 11.04.1998 по 03.09.1998, з 22.09.1998 по 23.12.1998, з 02.02.1999 по 10.04.1999, з 09.06.1999 по 08.12.1999, з 15.02.2000 по 27.06.2000, з 18.08.2000 по 18.12.2000 та з 09.02.2001 по 01.04.2001; з 24.04.2001 по 05.09.2001 в Коростенському автотранспортному підприємстві 11806.

Саме тому, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №83 від 05.04.2023 про відмову у призначенні пенсії позивачу є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо часу з якого слід призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

За таких обставин, враховуючи дату звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком - 29.03.2024, дату народження позивача 28.02.1969, суд вважає, що така пенсія повинна бути призначена з 29.03.2024, з дня звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч.3 ст.245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З метою належного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати суб`єкта владних повноважень - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, який уповноважений вчиняти дії, спрямовані на відновлення порушених прав позивача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ч.1 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 29.03.2024 та зарахувати до страхового стажу періоду роботи позивача: в Автобазі "Турист згідно із записами у трудовій книжці від 22.06.1988 НОМЕР_1 з 07.12.1988 по 12.01.1989; в колгоспі ім.Леніна Белогорського району Амурської області з 07.05.1990 по 18.07.1990; в російській федерації згідно із записами у трудовій книжці від 02.11.1992 НОМЕР_2 з 26.12.1995 по 03.02.1996, з 11.04.1998 по 03.09.1998, з 22.09.1998 по 23.12.1998, з 02.02.1999 по 10.04.1999, з 09.06.1999 по 08.12.1999, з 15.02.2000 по 27.06.2000, з 18.08.2000 по 18.12.2000 та з 09.02.2001 по 01.04.2001; з 24.04.2001 по 05.09.2001 в Коростенському автотранспортному підприємстві 11806.

Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те що, відповідачами не надано суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій, з огляду на з"ясовані обставини справи суд дійшов висновку про задоволення позову.

В силу приписів ч.1 ст.139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись статтями 4, 6-9, 32, 77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 255, 258, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідн. номер НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м.Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н,10003, ідн. номер ) та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, Львівська обл., Львівський р-н,79016, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №83 від 05.04.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи: в Автобазі "Турист згідно із записами у трудовій книжці від 22.06.1988 НОМЕР_1 з 07.12.1988 по 12.01.1989; в колгоспі ім.Леніна Белогорського району Амурської області з 07.05.1990 по 18.07.1990; в російській федерації згідно із записами у трудовій книжці від 02.11.1992 НОМЕР_2 з 26.12.1995 по 03.02.1996, з 11.04.1998 по 03.09.1998, з 22.09.1998 по 23.12.1998, з 02.02.1999 по 10.04.1999, з 09.06.1999 по 08.12.1999, з 15.02.2000 по 27.06.2000, з 18.08.2000 по 18.12.2000 та з 09.02.2001 по 01.04.2001; з 24.04.2001 по 05.09.2001 в Коростенському автотранспортному підприємстві 11806 та призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ч.1 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 29.03.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 605 (шістсот п"ять) грн 60 (шістдесят) коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 605 (шістсот п"ять) грн 60 (шістдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Горовенко

Повний текст складено: 31 січня 2025 р.

31.01.25