Справа № 320/41984/23
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2025 року справа №320/41984/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15 вересня 2023 року №97 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до пункту «е» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 період навчання: з 01 вересня 1986 року по 01 липня 1989 року та періоди роботи: з 07 грудня 1992 року по 01 березня 1994 року, з 01 березня 1994 року по 20 січня 1995 року, з 22 листопада 1996 року по 30 січня 2000 року, з 01 лютого 2007 року по 20 липня 2007 року, з 01 серпня 2007 року по 29 червня 2017 року та з 03 липня 2017 року по 31 січня 2023 року та призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, починаючи з 08 вересня 2023 року.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішенням №97 від 15 вересня 2023 року протиправно відмовлено у задоволенні заяви про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) з підстав відсутністі необхідного спеціального стажу роботи. Позивач вважає таку відмову необґрунтованою, оскільки записи трудової книжки в повній мірі підтверджують наявність у неї спеціального страхового стажу роботи. Позивач вважає такі дії протиправними, та такими, що порушують її права.

20 листопада 2023 року Київським окружним адміністративним судом відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві надіслало до суду відзив, у якому заперечило проти задоволення позову, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 08 вересня 2023 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за вислугою років до пункту «е» частини першої статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

Після реєстрації заяви позивачки та сканування копій документів засобами програмного забезпечення, за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яким розглянуто подану заяву разом із документами і прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, про що повідомлено заявницю листом. Також зазначено, що відповідно до пункту «е» частини першої статті 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема, з 01 квітня 2017 року по 10 жовтня 2017 року - не менше 26 років 6 місяців. У зв`язку із недостатністю стажу, позивачка не має права на пенсію. Із вказаних підстав просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач 2 - Головне управління Пенсійного Фонду України в Одеській області надіслало суду відзив, у якому заперечило проти задоволення позову, мотивуючи тим, що умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). Відповідно до пункту 2-1 Прикінцевих положень означеного Закону особам, які на день набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (на 11 жовтня 2017 року) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону № 1788-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788-ХІІ. Згідно з пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров`я за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 року не менше 25 років, на 01 січня 2016 року - 25 років 6 місяців, на 10 жовтня 2017 року - 26 років 6 місяців. Спеціальний стаж роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , обчислений згідно записів у трудовій книжці станом на 10 жовтня 2017 року, складає 6 років 2 місяці 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років. Права на призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 не має, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи. Із вказаних підстав просив відмовити у задоволенні позову.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_2 ).

08 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

На виконання постанови правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції 16 лютого 2021 року за № 339/35961, якою внесені зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок), затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, органи Пенсійного фонду України застосовують екстериторіальний принцип призначення та перерахунку пенсій.

Принцип екстериторіальності передбачає опрацювання заяв про призначення/ перерахунок пенсій та прийняття відповідних рішень структурними підрозділами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Згідно пункту 1.1 розділу І Порядку заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр).

Відповідно до пункту 4.2 розділу ІV Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, електронну пенсійну справу. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Після прийняття рішення про призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, після реєстрації заяви позивачки та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 15 вересня 2023 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII.

Відмова вмотивована наступним: «…Відповідно до пункту 2-1 Прикінцевих положень означеного Закону особам, які на день набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (на 11 жовтня 2017 року) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону № 1788-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788-ХІІ. Згідно з пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров`я за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 року не менше 25 років, на 01 січня 2016 року - 25 років 6 місяців, на 10 жовтня 2017 року - 26 років 6 місяців. Вік заявниці становить 52 роки 8 місяців. Страховий стаж позивача становить 30 років 10 місяців 16 днів. В ході розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності особи згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_3 та згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу на підставі даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Спеціальний стаж роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років складає 6 років 2 місяці 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років. Права на призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 не має, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи…».

До спеціального стажу не зараховано:

1) періоди роботи з 07 грудня 1992 року по 01 березня 1994 року, з 01 березня 1994 року по 20 січня 1995 року, з 22 листопада 1996 року по 30 січня 2000 року, оскільки посада медична сестра у військових частинах не належить до переліку закладів охорони здоров`я;

2) період навчання з 01 вересня 1986 року по 01 липня 1989 року без зазначення підстав неврахування;

3) періоди роботи з 01 лютого 2007 року по 20 липня 2007 року, з 01 серпня 2007 року по 29 червня 2017 року, з 03 липня 2017 року по 10 жовтня 2017 року, оскільки посада медична сестра у ТОВ «Міжнародний центр телемедицини», ТОВ «Айлаз» не належить до переліку закладів охорони здоров`я.

Означені періоди є спірними в даній справі.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом №1788-ХІІ та Законом №1058-IV.

Згідно із приписами частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 52 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я відповідно до пункту "е" статті 55 цього Закону.

Згідно із пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції Закону до 01 квітня 2015 року) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02 березня 2015 року за № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (надалі за текстом - Закон №213-VІІІ) статтю 55 Закону № 1788-ХІІ викладено у новій редакції, у тому числі і пункт "е", за змістом якого право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 01 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 01 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 01 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 01 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 01 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 01 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 01 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 911-VIII, набрав чинності 01 січня 2016 року) внесені зміни до статті 55 Закону № 1788-ХІІ, зокрема, у пункті «е» в абзаці першому слова незалежно від віку замінено словами та цифрами після досягнення 55 років і доповнено абзацами дванадцятим-двадцять п`ятим.

Таким чином, з прийняттям Закону № 213-VIII було підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами «д», «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, а Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У Рішенні від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 Конституційний Суд України вирішив: «…Визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII…».

Тобто застосуванню підлягає норма статті 55 Закону № 1788-XII у наступній редакції:

«…Право на пенсію за вислугу років мають: … е) працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку…».

З огляду на викладене, враховуючи ту обставину, що позивач звернулася із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII 08 вересня 2023 року, тобто після прийняття рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року, у спірних правовідносинах мають бути застосовані положення пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII, якими передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Щодо зарахування періоду навчання з 01 вересня 1986 року по 01 липня 1989 року, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про професійну-технічну освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Таким чином, законодавцем прямо визначено, що період навчання у професійно-технічному навчальному закладі може бути зараховано до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, лише за умови зарахування на роботу за набутою професією.

Судом встановлено, що відповідно до диплому серії НОМЕР_4 від 01 липня 1989 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 за дівочим прізвищем, свідоцтво про шлюб наявне в матеріалах адміністративного провадження) у період з 01 вересня 1986 року по 01 липня 1989 року навчалась у Вишневолоцькому медичному училищі за спеціальністю медична сестра, з присвоєнням кваліфікації - медична сестра.

Після закінчення навчання (01 липня 1989 року) ОСОБА_1 , в межах встановленого Законом України «Про професійну-технічну освіту» строку (3 місяці), 01 вересня 1989 року була прийнята за набутою спеціальністю на посаду, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII, а саме медичної сестри терапевтичного відділення (означений період роботи зарахований Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Одеській області до спеціального стажу), тому суд вважає, що період навчання з 01 вересня 1986 року по 01 липня 1989 року підлягає врахуванню до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII.

Щодо позовної вимоги про зарахування до спеціального стажу позивачці періодів роботи з 07 грудня 1992 року по 01 березня 1994 року, з 01 березня 1994 року по 20 січня 1995 року, з 22 листопада 1996 року по 30 січня 2000 року, з 01 лютого 2007 року по 20 липня 2007 року, з 01 серпня 2007 року по 29 червня 2017 року, з 03 липня 2017 року по 31 січня 2023 року на посаді медичної сестри, суд зазначає наступне.

Відповідно до запису №8 позивач 07 грудня 1992 року (наказ 255 від 04 грудня 1992 року) прийнята на посаду медичної сестри шкірно-венерологічного відділення військової частини № НОМЕР_5 . Відповідно до запису №10 від 01 березня 1994 року позивач прийнята 01 березня 1994 року (наказ 51/1) за переведенням на посаду медичної сестри шкірно-венерологічного відділення військової частини НОМЕР_6 . Згідно з записом №11 позивача звільнено з займаної посади 20 січня 1995 року (наказ 19 від 20 січня 1995 року). Відповідно до запису №12 позивач 22 листопада 1996 року (наказ 324 від 21 листопада 1996 року) прийнята на посаду дільничної медичної сестри військової частини № НОМЕР_7 . Згідно з записом №14 позивача звільнено з займаної посади 30 січня 2000 року (наказ 26 від 26 січня 2000 року).

Також відповідно до записів трудової книжки позивач з 01 лютого 2007 року по 20 липня 2007 року (записи №№21,22) та з 01 серпня 2007 року по 29 червня 2017 року, з 03 липня 2017 року по 31 січня 2023 року (записи №№23-27) працювала на посаді медичної сестри у ТОВ «Міжнародний центр телемедицини» та ТОВ «Айлаз».

Слід зазначити, що вказана інформація кореспондується з даними, які відображнені в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» від 04 листопада 1993 року № 909 затверджено вичерпний (далі - Перелік №909) закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Розділ 2 «Охорона здоров`я» Переліку № 909 включає наступні заклади і установи та посади: - Лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарноепідеміологічні заклади, діагностичні центри; - Аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії; - Медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи.

У примітці №2 до Переліку № 909, зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Визначення поняття заклад охорони здоров`я наведено в статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року №2801-ХІІ (далі - Закон №2801-ХІІ), згідно якої це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Відповідно до Закону №2801-ХІІ заклади охорони здоров`я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами за наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.

З урахуванням вище наведеного, суд зазначає, що до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком, зараховується, зокрема, робота у закладах та на посадах, визначених Переліком № 909.

Також варто звернути увагу на те, що Закон №2801-ХІІ не містить поняття лікарняний заклад, а надає визначення закладу охорони здоров`я, що, у розумінні вказаного нормативно-правового акту, є загальним визначенням всіх закладів, які надають медичні послуги, наведених у Переліку № 909.

Отже, Закон №2801-ХІІ не ставить віднесення закладів до закладів охорони здоров`я у залежність від визначення форми їх власності, як і № 909, не ставить право на зарахування стажу, який дає право на пенсію за вислугою років, у залежність від форми власності закладу охорони здоров`я, визначеного цим вказаним Переліком.

Відповідно до Переліку №909 на призначення пенсії мають право лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад). До посад середнього медичного персоналу (молодших спеціалістів з медичною освітою) належать посади медичних працівників, робота на яких вимагає від фахівця спеціальної медичної освіти.

Перелік посад середнього медичного персоналу визначено наказом МОЗ України «Про затвердження Переліку вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичною і фармацевтичною діяльністю» від 25 грудня 1992 року №195 (далі - Перелік №195).

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Переліку №195 медичні сестри всіх найменувань належать до посад середнього медичного персоналу та мають право на призначення пенсії за спеціальним стажем.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка (стаття 62 Закону №1788-ХІІ).

Наразі є чинним порядок ведення трудових книжок, який регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (надалі -Інструкція №58).

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Із положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка. Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Суд зауважує, що позивачка має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.

Отже, враховуючи, що трудова книжка Позивача містить всі записи про періоди її роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, дії Відповідача 2 щодо не зарахування усього стажу до спеціального є протиправними.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає наступне.

За змістом статті 81 Закону № 1788-XII призначення і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України а тому відповідач має виключну компетенцію в питаннях призначення, перерахунку та виплати пенсії позивачеві.

Комітетом Міністрів Ради Європи розроблені Рекомендацій № К (80) 2 для держав-членів стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган з кількох юридично допустимих рішень обирає те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це законодавча встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу і верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Відповідно до пункту 4 частини другої, частини четвертої статті 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, втручання суду в повноваження суб`єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги щодо зобов`язання здійснити призначення пенсії задоволенню не підлягають, оскільки вони входять до дискреції відповідача, а не суду.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до спеціального стажу періоди роботи та призначити позивачці пенсію, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, рішенням якого позивачу відмовлено в призначенні пенсії.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо вирішення питання про зарахування стажу та призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22 та 24 травня 2024 року №460/17257/23.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15 вересня 2023 року №97 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08 вересня 2023 року про призначення пенсії за вислугу років, зарахувавши до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до пункту «е» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ період навчання: з 01 вересня 1986 року по 01 липня 1989 року та періоди роботи: з 07 грудня 1992 року по 01 березня 1994 року, з 01 березня 1994 року по 20 січня 1995 року, з 22 листопада 1996 року по 30 січня 2000 року, з 01 лютого 2007 року по 20 липня 2007 року, з 01 серпня 2007 року по 29 червня 2017 року та з 03 липня 2017 року по 31 січня 2023 року, з урахуванням висновків суду.

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім в означеній частині позовних вимог, враховуючи обставини по справі.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Підсумовуючи викладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Таким чином, судовий збір у розмірі 700 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15 вересня 2023 року №97 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, юридична адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) від 08 вересня 2023 року про призначення пенсії за вислугу років, зарахувавши до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до пункту «е» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ період навчання: з 01 вересня 1986 року по 01 липня 1989 року та періоди роботи: з 07 грудня 1992 року по 01 березня 1994 року, з 01 березня 1994 року по 20 січня 1995 року, з 22 листопада 1996 року по 30 січня 2000 року, з 01 лютого 2007 року по 20 липня 2007 року, з 01 серпня 2007 року по 29 червня 2017 року та з 03 липня 2017 року по 31 січня 2023 року, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, юридична адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 700 (сімсот гривень) 00 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 31 січня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кочанова П.В.