Справа № 200/6785/24
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2025 року Справа№200/6785/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління психологічної підтримки персоналу Збройних Сил України (місто Київ) далі відповідач 1, Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України далі відповідач 2, Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України відповідач 3 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся з позовом до Головного управління психологічної підтримки персоналу Збройних Сил України (далі відповідач 1), Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (далі відповідач 2), в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України щодо невидання наказу про нарахування та виплату підполковнику ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення;

визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо нездійснення нарахування та виплати підполковнику ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення; Зобов`язати Головне управління психологічної підтримки персоналу Збройних Сил України (місто Київ) видати наказ про нарахування та виплату підполковнику ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення на склад сім`ї 6 осіб у розмірі 9084,00 грн. на місяць, за період з 01.01.2024 по 31.08.2024; Стягнути з Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 грошову компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення за період з 01.01.2024 по 31.08.2024 у розмірі 72672,00 грн.;

стягнути з Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог наголошував, що відповідно до законодавства позивач має право на отримання грошової компенсації за піднайом житла. Однак відповідачем - Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України в порушення його права, не було проведено остаточного розрахунку із позивачем, а саме невиплачена позивачу грошову компенсацію за піднайом житлового приміщення за період з 01.01.2024 по 31.08.2024 на склад сім`ї 6 (шість) осіб у розмірі 6840 грн. на місяць. Також вказує, що жодної відповіді на зазначений рапорт позивач не отримав.

Ухвалою суду від 07.10.2024 суд відкрив провадження у справі № 200/6507/24 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

У відзиві на позовну заяву представник Фінансового управління ГШ ЗСУ вказує, що у відповідності до п.9 Розділу V Інструкції № 380 виплата компенсації за піднайом військовослужбовцям та припинення такої виплати здійснюється на підставі наказу командира військової частини. Компенсація за піднайом виплачується з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту. Однак, зазначеного наказу на виплату позивачу грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил не надходило, а тому підстав для здійснення такої виплати не було. Таким чином, Відповідачем 2 вважає, що не допущено протиправної бездіяльності (дій) щодо ненарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення за період з 01.01.2024 по 31.08.2024 у розмірі 72672,00 грн., а тому вважає позов необґрунтованим. Повідомляє суду, що спільною директивою Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України Головне управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України було розформовано.

Відзив на позовну заяву від Головного управління психологічної підтримки персоналу Збройних Сил України не надходив до суду.

Разом з тим, матеріали справи не містили інформації про розгляд рапорту про нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення. Крім того відсутні відомості про розформування Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України та відомості про правонаступника.

23.11.2024 витребувано від Міністерства оборони України (Повітрофлотський проспект, 6, Київ, 03168, ) докази по справі № 200/6785/24, а саме:

- письмові пояснення разом із підтверджуючими документами стосовно того: Чи був розглянутий та хто був зобов`язаний розглянути рапорт позивача щодо виплатити грошової компенсації за піднайом житлового приміщення за період з 01.01.2024 по 31.08.2024 на склад сім`ї 6 (шість) осіб у розмірі 6840 гривень на місяць (рапорт від 30.08.2024);

- докази на підтвердження того факту, що Головне управління психологічної підтримки персоналу Збройних Сил України є правонаступником Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України.

Інформації з приводу витребуваних судом доказів Міністерством оборони України не надано.

Ухвалою суду від 04.12.2024 залучено до участі у справі № 200/6785/24 відповідачем-3: Головне управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України. Вирішено розгляд адміністративної справи розпочати спочатку. Витребувано від Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України докази по справі № 200/6785/24, а саме: письмові пояснення разом із підтверджуючими документами стосовно того: Чи був розглянутий та хто був зобов`язаний розглянути рапорт позивача щодо виплатити грошової компенсації за піднайом житлового приміщення за період з 01.01.2024 по 31.08.2024 на склад сім`ї 6 (шість) осіб у розмірі 6840 грн. на місяць (рапорт від 30.08.2024); докази на підтвердження того факту, що Головне управління психологічної підтримки персоналу Збройних Сил України є правонаступником Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України.

Інформації з приводу витребуваних судом доказів Головним управлінням морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України не надано.

Ухвалою суду від 09.12.2024 витребувано від Генерального штабу Збройних Сил України докази, а саме: письмові пояснення разом із підтверджуючими документами стосовно того: Чи був розглянутий та хто був зобов`язаний розглянути рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо виплатити грошової компенсації за піднайом житлового приміщення за період з 01.01.2024 по 31.08.2024 на склад сім`ї 6 (шість) осіб у розмірі 6840 грн. на місяць (рапорт від 30.08.2024); докази на підтвердження того факту, що Головне управління психологічної підтримки персоналу Збройних Сил України є правонаступником Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України.

На виконання ухвали суду від 09.12.2024 Головним управлінням психологічної підтримки персоналу ЗСУ надано пояснення з додатком.

Позивач своїм правом надання відповіді на відзив не скористався.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 .

Позивач має статус ветерана війни - особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, відповідно до посвідчення НОМЕР_3 , яке видане 15.05.2024.

Відповідно до витягу з наказу Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України (по стройовій частині) №164 від 12.07.2023 позивач вважається таким, що з 12.07.2023 і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до витягу з наказу Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України (по стройовій частині) №95 від 22.04.2024 позивач вважається таким, що з 22.04.2024 справу і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до витягу з наказу Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України (по стройовій частині) №116 від 19.05.2024 позивач вважається таким, що з 19.05.2024 справи і посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за вакантною посадою.

Наказом Головнокомандуючого Збройних Сил України (по особовому складу) №1243 від 28.08.2024 позивача звільнено з військової служби у запас за п.п.«б» (за станом здоров`я).

Наказом начальника Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України (по стройовій частині) від 31.08.2024 №166 позивача з 31.08.2024 виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпечення.

Основним спірним питання у даній позовній заяві є визнання протиправною бездіяльності Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України щодо не видання наказу про нарахування та виплату підполковнику ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення на склад сім`ї 6 осіб у розмірі 9084,00 грн. на місяць, за період з 01.01.2024 по 31.08.2024, яка спричинила до низки інших спірних питань, які викладно у позовних вимогах позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до начальника Головного управління морально-психологічного забезпечення ЗСУ генералу-майору ОСОБА_2 із рапортом від 30.08.2024 у якому зокрема, зазначено, що позивач, у зв`язку зі звільненням з військової служби, просить до виключення зі списків особового складу ГУ МПЗ ЗС України повністю розрахувати по всім видам забезпечення, та просить виплати грошову компенсації за піднайом житлового приміщення за період з 01.01.2024 по 31.08.2024 на склад сім`ї 6 (шість) особи у розмірі 6840 гривень на місяць. (вхідний індекс-відмітка «Головне управління морально-психологічного забезпечення Збройних сил України №354/р/2502 від 30.08.2024 10:53:00 арк. 7»)

У матеріалах справи відсутні відповіді/рішення, накази тощо, які б свідчили про розгляд даного рапорту з приводу виплати грошової компенсації за піднайом житлового приміщення за період з 01.01.2024 по 31.08.2024.

На виконання ухвали суду від 09.12.2024 Головним управлінням психологічної підтримки персоналу ЗСУ було надано пояснення від 24.12.2024 №391/8/2833 у яких зазначено наступне: «згідно із спільною директивою Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 23.04.2024 № Д-321/44/дск (із змінами від 01.05.2024 № Д-321/47/дск) Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2024 році Головне управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України () розформовано. Датою розформування Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України вважається 31.08.2024.

Правонаступником Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України визначено ГУ ППП ЗСУ.

ГУ ППП ЗСУ не отримувало копії ухвали про відкриття провадження у справі № 200/6785/24 та копію позовної заяви, з копіями доданих до неї документів відповідно до ст. 174 КАС України.

Також на розгляд ГУ ППП ЗСУ не надходив встановленим порядком рапорт ОСОБА_1 щодо виплати грошової компенсації за піднайом житлового приміщення за період з 01.01.2024 по 31.08.2024 на склад сім`ї 6 (шість) осіб у розмірі 6840,00 грн. на місяць (рапорт 30.08.2024).

Одночасно з цим, звертає увагу суду на те, що відповідно до п.4 Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 № 450, грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця (незалежно від тривалості розгляду такого рапорту, перевірки інформації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї на праві власності, перевірки житлових умов).»

Додаток до пояснення: копія листа Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України від 09.09.2024 № 321/8288 у якому вказано, що відповідно до вимог директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 23.04.2024 № Д-321/44/дск (зі змінами від 01.05.2024 №321/47/дск) в строк до 31.08.2024 розформовано Головне управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України, правонаступником якого визначено Головне управління психологічної підтримки персоналу Збройних Сил України; відповідно донесення за формою №2.7/ДИС, яке надано Головним управлінням морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України від 31.08.2024 № 354/173дск, дата розформування - 31.08.2024; реквізити Головного управління психологічної підтримки персоналу Збройних Сил України - ідентифікаційний код 26605210, адреса для листування: 03168, місто Київ, проспект Повітряних Сил, 6; питання засобів зв`язку не відносяться до компетенції Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" N 2011-XII.

Відповідно до абз.1, 3-5 та 11 ч.1 ст.12 вказаного Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених п.10 цієї статті.

У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.2 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 1081 від 03.08.2006, у разі відсутності можливості розміщення військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, гуртожитках (сімейних гуртожитках) для військовослужбовців офіцерського складу, в тому числі для тих, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, та членів їх сімей військова частина орендує житло або за бажанням військовослужбовця виплачує йому грошову компенсацію за піднайом (найом) житлового приміщення відповідно до Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 N 450.

Відповідно до абз.2 п.5 Розділу 5 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України N 380 від 31.07.2018 (далі - Наказ N 380) компенсація за піднайом виплачується за місцем проходження військової служби (навчання) відповідно до Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 N 450 (далі - Порядок виплати грошової компенсації).

Постановою Кабінету Міністрів України N 450 від 26.06.2013 затверджений Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень (далі - Порядок N 450).

Згідно п.1 Порядку N 450, цей Порядок визначає розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень (далі - грошова компенсація) військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, у тому числі особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, та зазначеним у цьому пункті особам, які відряджені до МОН, ДКА.

Відповідно до п.2 Порядку N 450 особам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку (далі - військовослужбовці), грошова компенсація виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) у розмірі, який не перевищує у м. Києві - двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; у мм. Сімферополі, Севастополі та обласних центрах -півтора розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; в інших населених пунктах - одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім і" зазначені розміри грошової компенсації збільшуються в 1,5 раза.

Згідно п.3 Порядку N 450 виплата грошової компенсації військовослужбовцям здійснюється у межах відповідних бюджетних призначень, передбачених Міноборони, МВС, Службі безпеки, розвідувальним органам, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку та Держспецтрансслужбі, Управлінню державної охорони, а також МОН, ДКА на відповідний рік.

Пунктом 4 Порядку N 450 визначено, що грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця, зокрема: особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом," за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.

Відповідно до п.5 Порядку N 450 для отримання грошової компенсації військовослужбовці разом з рапортом подають такі документи: копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України військовослужбовця та членів його сім і'; копії документів, що засвідчують реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця та членів його сім`ї; інформацію (витяг, інформаційну довідку) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім ї; копії довідок про реєстрацію місця проживання (перебування), видані органом реєстрації, на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який проживає разом з ним (військовослужбовці військових частин, які дислокувалися в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і які переміщені з місць попередньої дислокації, подають довідку про склад сім`ї, видану командиром (начальником) цієї військової частини (підрозділу); копії свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану (про шлюб, розірвання шлюбу, про народження тощо), інших документів, що підтверджують родинні стосунки; належним чином завірену копію довідки про забезпечення житлом з попереднього місця проходження військової служби, видану квартирно-експлуатаційним органом (службою) Міноборони, Національної гвардії, відповідним підрозділом СБУ, розвідувальними органами, Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, МОН, ДКА, Управління державної охорони (крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження).

Згідно з абз.1 п.5 Розділу V Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України N 380 від 31.07.2018 (далі - Інструкція N 380) військовослужбовцям відповідних категорій та курсантам вищих військових закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби за їх бажанням виплачується грошова компенсація за піднайом (найом) житлового приміщення (далі - компенсація за піднайом).

У п.5 Розділу V Інструкції N 380 встановлено, що компенсація за піднайом виплачується за місцем проходження військової служби (навчання) відповідно до Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 N 450 (далі - Порядок виплати грошової компенсації).

Згідно з п. 6 Розділу V Інструкції N 380 конкретний розмір компенсації за піднайом щороку визначається з огляду на наявний фінансовий ресурс, передбачений в кошторисі Міноборони для цієї виплати на відповідний бюджетний період.

Згідно з п.7 Розділу V Інструкції N 380 для отримання компенсації за піднайом військовослужбовець подає рапорт командиру військової частини. Разом з рапортом військовослужбовець подає документи згідно з переліком, встановленим Порядком виплати грошової компенсації (Порядком N 450), довідку про склад сім`ї та довідку про перевірку житлових умов.

У п.8 Розділу V Інструкції N 380 визначено, до виплата грошової компенсації військовослужбовцям відповідних категорій та курсантам вищих військових закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які перебувають у шлюбі, здійснюється в порядку виплати грошової компенсації та в межах бюджетних призначень, затверджених для цих потреб, за місцем проходження військової служби (навчання) або (у разі відсутності за місцем проходження військової служби (навчання) фінансового органу) за місцем виплати їм грошового забезпечення.

Згідно з п.9 Розділу V Інструкції N 380 виплата компенсації за піднайом військовослужбовцям та припинення такої виплати здійснюється на підставі наказу командира військової частини. Компенсація за піднайом виплачується з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту.

Отже, визначення розміру грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення та її виплата здійснюються згідно наказу командира військової частини, де проходить службу військовослужбовець, а її розмір не повинен перевищувати розмір визначений п.2 Порядку N450 та виплата грошової компенсації здійснюється у межах відповідних бюджетних призначень, передбачених Міноборони на відповідний рік і щороку визначається з огляду на наявний фінансовий ресурс, передбачений в кошторисі Міноборони для цієї виплати на відповідний бюджетний період.

Також, п.4 Порядку N 450 передбачено, що грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця, зокрема особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до начальника Головного управління морально-психологічного забезпечення ЗСУ генералу-майору ОСОБА_2 із рапортом від 30.08.2024 у якому зокрема, зазначено, що позивач, у зв`язку зі звільненням з військової служби, просить до виключення зі списків особового складу ГУ МПЗ ЗС України повністю розрахувати по всім видам забезпечення, та просить виплати грошову компенсації за піднайом житлового приміщення за період з 01.01.2024 по 31.08.2024 на склад сім`ї 6 (шість) особи у розмірі 6840 гривень на місяць. (вхідний індекс-відмітка «Головне управління морально-психологічного забезпечення Збройних сил України №354/р/2502 від 30.08.2024 10:53:00 арк. 7»)

Оцінку формі складеного позивачем рапорту від суд не надає.

У поясненнях представника відповідача - Головного управлінням психологічної підтримки персоналу ЗС України наголошено, що згідно із спільною директивою Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 23.04.2024 № Д-321/44/дск (із змінами від 01.05.2024 № Д-321/47/дск) Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2024 році Головне управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України () розформовано. Датою розформування Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України вважається 31.08.2024. Правонаступником Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України визначено ГУ ППП ЗСУ.

Тобто, відповідач - Головне управління психологічної підтримки персоналу ЗС України визначає себе правонаступником Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України.

Рапорт позивача надійшов на розгляд Головному управлінню морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України 30.08.2024 о 10:53:00. Тобто, вирішення питання щодо розгляду рапорту позивача після 31.08.2024 повинно було вирішуватись вже правонаступником - Головним управлінням психологічної підтримки персоналу ЗС України.

Проте за результатами розгляду рапорту позивача відповідачем - Головним управлінням психологічної підтримки персоналу ЗС України не прийнято жодного рішення (наказу/відповіді тощо).

Відсутність рішення уповноваженого органу щодо даного питання в свою чергу свідчить про відсутність оцінки суб`єктом владних повноважень документів, поданих позивачем для отримання спірної компенсації.

У зв`язку із відсутністю оцінки уповноваженого суб`єкта владних повноважень поданим позивачем документів для отримання спірної компенсації суд позбавлений можливості констатувати факт виконання всіх умов, визначених законом, для прийняття рішення про зобов`язання відповідача - - Головне управлінням психологічної підтримки персоналу ЗС України прийняти відповідне рішення щодо нарахування та виплату підполковнику ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення на склад сім`ї 6 осіб на місяць, за період з 01.01.2024 по 31.08.2024, згідно поданого рапорту від 30.08.2024.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 01.07.2003, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Згідно із Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У спорі, що розглядається, визначена процедура та повноваження учасників, проте суд встановив невиконання відповідачем своїх обов`язків.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Згідно із п.4 ч.2 та ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору з будь-ким.

Таким чином, згідно з чинним законодавством житлова комісія при розгляді рапорту на виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла та аналізуючи пакет доданих до нього документів приймає рішення про виплату грошової компенсації на піднайом (найом) житла або відмову у виплаті такої компенсації.

Тобто саме до повноважень відповідача - Головного управління психологічної підтримки персоналу ЗС України віднесено вирішення питання щодо виплати такої компенсації.

За цих обставин і враховуючи те, що законодавець чітко визначив порядок отримання грошової компенсації за піднайом житла, на думку суду, відсутні підстави без дотримання такої процедури зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати наперед визначене рішення та фактично підміняти державний орган. А тому в досліджуваній частині позов задоволенню не підлягає.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Під час розгляду справи судом не здобуто достатніх даних, які б свідчили про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду.

Відтак, на переконання суду, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, буде зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт позивача на виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла разом з поданими документами та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої у цьому судовому рішенні.

У зв`язку з цим, суд приймає пояснення, які надано було представником Фінансового управління ГШ ЗСУ про те, що у відповідності до п.9 Розділу V Інструкції № 380 виплата компенсації за піднайом військовослужбовцям та припинення такої виплати здійснюється на підставі наказу командира військової частини. Компенсація за піднайом виплачується з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту. Однак, зазначеного наказу на виплату позивачу грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил не надходило, а тому підстав для здійснення такої виплати не було. Таким чином, позовні вимоги до відповідачем 2 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст.90 КАС України).

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Суд, розглянувши заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, зазначає наступне.

Згідно з ч.1 та 5 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному ст.252 цього Кодексу.

За змістом ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У ч.3 ст.132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Як вбачається з п.1 ч.3 ст.134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до положень ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У ч.6 ст.134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, суд звертає увагу, що ст.134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог ч. 5 ст. 134 цього Кодексу щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12.09.2018 (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень ст.134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постановах від 22.12.2018 у справі №826/856/18 та від 30.09.2020 у справі №360/3764/18 при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Клопотання від відповідачів щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду не надійшло.

Суд зазначає, що Верховний Суд в своєму висновку викладений у постанові 21.01.2021 № 280/2635/20, вказав, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076).

У ст.19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Обґрунтовуючи розрахунок суми судових витрат позивачем надаються документальні докази, а саме: акт №2 прийому передачі виконавчих робіт договору №258 від 16.09.2024 із вартість послуги адвоката 5000 грн; розрахунок витрат на правову допомогу ОСОБА_1 згідно з договором про надання правової допомоги №258 від 16.09.2024 - складання адміністративного позову (3 години) 5000 грн.; квитанція №2 про сплату послуги у наданні правової допомоги від 27.09.2024 на суму 5000 грн.

Судом встановлено, що 16.09.2024 між позивачем та адвокатом Плужником Максимом Валерійовичем було укладено договір про надання правової допомоги №258.

Таким чином, розмір судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу становить 5 000,00 грн. та заявлений позивачем до стягнення.

Враховуючи вищенаведене та відсутність заперечень відповідача щодо суми гонорару, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу підлягає відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головне управління психологічної підтримки персоналу Збройних Сил України (місто Київ), оскільки останнім було вчинено протиправну бездіяльність, яку встановлено судом.

Проте, дана сума підлягає зменшенню, у зв`язку із частковим задоволення позовних вимог, а саме до 2000 грн. тобто пропорційна задоволеним вимогам.

Підстави для відшкодування судового збору відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Щодо строку звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений ч.5 ст.122 КАС України.

Суд зазначає, що інститут строків у адміністративному процесі стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

При визначенні початку перебігу строку звернення до адміністративного суду та, відповідно, вирішенні питання про дотримання, чи порушення позивачем цього строку, суду, насамперед, слід з`ясувати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що грошове забезпечення, яке під час проходження служби виплачується не в повному обсязі, набуває статус заборгованості, а тому особа має законні очікування і сподівання на виплату такої заборгованості в період проходження служби, але в будь-якому випадку не пізніше ніж у день звільнення зі служби, коли роботодавець повинен здійснити повний розрахунок і виплатити всі належні працівнику кошти.

У зв`язку з цим строк звернення до суду у справах, в яких предметом спору є грошове забезпечення, починає свій перебіг саме з дня звільнення зі служби, якщо особа не згодна з тим розрахунком, який з ним здійснений роботодавцем.

Наказом начальника Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України (по стройовій частині) від 31.08.2024 №166 позивача з 31.08.2024 виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпечення.

З даним позовом позивач звернувся 30.09.2024.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущений строк звернення до суду з цим позовом.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління психологічної підтримки персоналу Збройних Сил України (місто Київ) далі відповідач 1 (03049, м. Київ, просп.Повітряних Сил, буд. 6, ), Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України далі відповідач 2 (03049, м. Київ, просп.Повітряних Сил, буд. 6, ), Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України відповідач 3 (адреса просп. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління психологічної підтримки персоналу Збройних Сил України щодо не прийняття рішення при розгляді рапорту ОСОБА_1 питання щодо виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житла від 30.08.2024.

Зобов`язати Головне управління психологічної підтримки персоналу Збройних Сил України розглянути рапорт ОСОБА_1 від 30.08.2024 щодо виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житла разом з поданими документами та прийняти відповідне рішення, із урахуванням висновків суду викладених у судовому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління психологічної підтримки персоналу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 документально підтверджені витрати на правову допомогу у сумі 2000 грн. 00 коп.

Повний текст рішення виготовлено 03.02.2025.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Шинкарьова