Справа № 420/28945/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в яких позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову під час мобілізації з підстав, що у позивача відсутній військово-обліковий документ встановленої форми;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову під час мобілізації.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є військовозобов`язаним та знаходиться на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується тимчасовим посвідчення взамін військового квитка.

Разом з тим, позивач є батьком дитини, яка хвора на цукровий діабет 1-го типу та є інвалідом дитинства. Згідно посвідчення, виданого УСЗН в Малиновському районі ДП та СП ОМР, він є опікуном дитини з інвалідністю.

Посилаючись на вищезазначені обставини, 21.06.2024 позивач направив відповідачу заяву про надання йому відстрочки від мобілізації на підставі п.6 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», водночас у відповідь отримав повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05.08.2024 року, згідно якого вбачається, що комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, через відсутність військово-облікового документу встановленої форми в поданих заявником матеріалах.

Не погодившись із вищевказаною повідомленням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою суду у справі №420/28945/24 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному ч. 5 ст. 262 КАС України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 адміністративний позов позивача з додатками, а також ухвалу Одеського окружного адміністративного суду про відкриття провадження у справі було отримано 25.09.2024 року, що підтверджується матеріалами адміністративної справи.

У визначений КАС України п`ятнадцятиденний строк відзив на адміністративний позов відповідачем наданий не був, будь-яких клопотань щодо продовження строку для подання відзиву відповідачем не заявлено, будь-яких пояснень щодо неможливості надання відзиву у строк, встановлений судом, не надано.

При цьому, в ухвалі про відкриття провадження у справі відповідачу судом було роз`яснено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову, а також про можливість вирішення судом справи за наявними матеріалами відповідно до положень ч. 6 ст. 162 КАС України.

Ухвалою суду від 16.01.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без руху в порядку статті 171 КАС України, а 31.01.2025 року ухвалою суду продовжено розгляд справи.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та знаходиться на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією посвідчення взамін військового квитка № НОМЕР_1 , виданого 16.07.2007 року ІНФОРМАЦІЯ_5 .

За твердженням позивача, він є батьком ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , та відповідно до медичного висновку №31 від 25.05.2023 року є інвалідом дитинства. Дитина хвора на цукровий діабет 1-го типу.

Факт того, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства, також підтверджується посвідченням УСЗН в Малиновському районі ДП та СП ОМР серії НОМЕР_2 , виданим 22.06.2023 року.

Відповідно до посвідчення УСЗН в Малиновському районі ДП та СП ОМР серії НОМЕР_2 , виданого 22.06.2023 року, позивач є опікуном дитини з інвалідністю ОСОБА_2 .

Мати дитини - ОСОБА_3 здійснює догляд за іншою дитиною ОСОБА_4 , до досягнення ним трирічного віку - до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Посилаючись на вищевказані обставини, зокрема на те, що у його дитини відсутні інші особи, які можуть здійснювати за неї догляд, позивач надіслав засобами поштового зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву від 19.06.2024 року про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.6 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

До вказаної заяви він надав пакет наступних документів: посвідчення взамін військового квитка, свідоцтво про народження ОСОБА_2 , довідка про присвоєння РНОКПП ОСОБА_2 , медичний висновок №31, посвідчення інваліда дитинства, паспорт ОСОБА_1 , довідка про присвоєння РНОКПП ОСОБА_1 , свідоцтво про шлюб, паспорт ОСОБА_3 , довідка про присвоєння РНОКПП ОСОБА_3 , свідоцтво про народження ОСОБА_4 , довідка про присвоєння РНОКПП ОСОБА_4 , витяг з реєстру територіальної громади щодо ОСОБА_1 , витяг з реєстру територіальної громади щодо ОСОБА_3 , витяг з реєстру територіальної громади щодо ОСОБА_2 , витяг з реєстру територіальної громади щодо ОСОБА_4 , акт про спільне проживання.

У відповідь на заяву позивача, ІНФОРМАЦІЯ_2 було оформлено повідомлення від 05.08.2024 року за №4145, в якому зазначено, що комісія ухвалила рішення про відмову позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, через відсутність військово-облікового документу встановленої форми, в поданих позивачем матеріалах.

Не погодившись із вищевказаним повідомленням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлені Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII (далі - Закон України №3543-XII).

Згідно ст.1 Закону України №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України №3543-XII з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України №2102-IX від 24.02.2022 року, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Дія указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, зокрема дія воєнного стану на території України пролонгується станом на теперішній час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби закріплено у Законі України №2232-XII від 25.03.1992 року «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон України №2232-XII) (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч.1 ст.1 Закону України №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (ч.2 ст.1 Закону України №2232-XII).

Згідно ч.1 ст.9 Закону України №2232-XII встановлено, що щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.

Згідно ч.5 ст.22 Закону України №2232-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Цей порядок визначає, зокрема, порядок надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Перелік осіб, яким відповідно до законодавства передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, закріплений у статті 23 Закону України №3543-XII.

Так, за п.6 ч.1 ст.23 не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину, хвору на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитину, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність.

Як було встановлено судом вище, позивач надіслав ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву від 19.06.2024 року про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.6 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

ІНФОРМАЦІЯ_2 було оформлено оскаржуване повідомлення від 05.08.2024 року за №4145, в якому зазначено, що комісія ухвалила рішення про відмову позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, виключно через відсутність військово-облікового документу встановленої форми, в поданих позивачем матеріалах.

Отже, спірним питанням в межах даної справи є посилання відповідача у повідомленні від 05.08.2024 року за №4145 на те, що позивачем разом із відповідною заявою не було надано військово-облікового документу встановленої форми.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487 було затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Порядок №1487) (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік), зокрема, але не виключно, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

За п.3 Порядку №1487 військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період.

Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

З метою ведення військового обліку в державі створюється система військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - система військового обліку) (п. 5 Порядку №1487).

Відповідно до п.20 Порядку №1487 військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.

Військово-обліковими документами є:

для призовників - посвідчення про приписку до призовної дільниці;

для військовозобов`язаних - військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного;

для резервістів - військовий квиток.

Взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, підрозділах Служби зовнішньої розвідки здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (п. 22 Порядку №1487).

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №610 затверджено Порядок виготовлення, видачі та знищення тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, за п.1 якого тимчасове посвідчення військовозобов`язаного (далі - тимчасове посвідчення) є документом, що посвідчує особу військовозобов`язаного, який перебуває у запасі осіб офіцерського складу або осіб рядового, сержантського і старшинського складу (далі - військовозобов`язаний), та визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.

Вказаним наказом затверджено форму тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, в якому має містить такі відомості: дата народження, військове звання, склад, профіль, військово-облікова спеціальність, категорія, придатність до проходження військової служби за станом здоров`я, зарахування у запас, необхідність у повторному медичному пересвідченні, причина видачі посвідчення; на зворотньому боці: дані антропометричних вимірів, особливі відмітки, відмітки про військовий облік, підпис військового комісара, печатка, дата, підпис власника про ознайомлення з правилами військового обліку.

Згідно п.3 Порядку №610 тимчасове посвідчення видається військовозобов`язаним, які: взяті на військовий облік військовозобов`язаних та яким присвоєно первинні військові звання офіцерського складу запасу (до надходження їх особових справ); втратили військові квитки (до їх отримання); не проходили військову службу (навчальні збори) та не мають військово-облікової спеціальності; визнані призовними комісіями непридатними в мирний час, обмежено придатними у воєнний час до військової служби за станом здоров`я (до підтвердження цього рішення під час повторного медичного огляду); прибули з місць позбавлення волі.

Аналізуючи вищевказане суд доходить висновку, що наразі військово-обліковими документами для військовозобов`язаних є військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного.

Разом з тим суд враховує той факт, що наказ Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №610 втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони №509 від 25.07.2024 року.

Постановою Кабінету Міністрів України №559 від 16.05.2024 року було затверджено Порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа (далі Порядок №559).

За п.1 Порядку №559 військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559 Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа.

Згідно п.2 Порядку №559 військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється):

в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації);

у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559.

Отже, враховуючи вищевказані нормативні приписи, положення Порядку №559 не передбачають можливість отримання військово-облікового документу у вигляді тимчасового посвідчення взамін військового квитка.

Водночас суд акцентує увагу на тому, що в п.2 преамбули постанови КМУ №559 від 16.05.2024 року установлено, що військово-облікові документи, оформлені до набрання чинності цією постановою, вважаються дійсними на всій території України до видачі військово-облікового документа нового зразка.

Отже, такий військово-обліковий документ позивача як тимчасове посвідчення взамін військового квитка, є дійсним на всій території України до видачі військово-облікового документа нового зразка.

Враховуючи вищенаведене суд вважає необґрунтованими посилання відповідача в оскаржуваному повідомленні від 05.08.2024 року за №4145 відносно того, що позивачем не було надано військово-облікового документу встановленої форми, оскільки таке зауваження не відповідає приписам чинного законодавства.

Також суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 було затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок №560).

За п.1 Порядку №560 закріплено, що цей Порядок визначає, зокрема, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Згідно п.56 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до п.57 Порядку №560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

За п.58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Відповідно до п.60 Порядку №560 Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Згідно Додатку 7 до Порядку №560 закріплено, що у формі повідомлення про відмову у наданні відстрочки обов`язково зазначається номер і дата протоколу комісії, згідно якого приймалось рішення про відмову у наданні відстрочки.

Тобто, аналізуючи вищевказані нормативні приписи суд зазначає, що прийняттю рішення про надання або відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу передує розгляд такого питання комісіями, утвореним при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах). Рішення комісії обов`язково оформляється протоколом. Крім того, у разі прийняття рішення про відмову у наданні відстрочки від мобілізації, відомості про протокол засідання комісії зазначаються у відповідному повідомленні районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Разом з тим, сторонами за час розгляду справи не надавались будь-які матеріали, які б свідчили про проведення засідання комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка розглядала б по суті заяву позивача від 19.06.2024 року про надання йому відстрочки. Крім того, відомості про наявність протоколу засідання комісії, або будь-які його ідентифікаційні дані, також не зазначені відповідачем у повідомленні від 05.08.2024 року за №4145.

Враховуючи вищевказані обставини суд доходить висновку, що у матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б свідчили про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 було розглянуто по суті заяву позивача від 19.06.2024 року про надання йому відстрочки від призову на військову під час мобілізації та прийнято відповідне рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи(частина 1 ст. 72 КАС України). При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України).

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. При цьому достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

З урахуванням спірних правовідносин, що вирішувались у справі, та фактичних обставин, що були у ній встановлені, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення про надання або відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу ОСОБА_1 на підставі його заяви від 19.06.2024 року.

Враховуючи відсутність доказів того, що відповідачем надавалась належна оцінка документам позивача, які були надіслані разом із заявою про надання відстрочки від 19.06.2024 року, суд в контексті спірних правовідносин може лише зобов`язати відповідача розглянути по суті заяву позивача, за результатом чого прийняти відповідне рішення.

Враховуючи вищевказане, суд вважає за необхідне зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 19.06.2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.6 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог зобов`язального характеру в цій частині слід відмовити з вищенаведених підстав.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 968,96 грн. з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неприйняття рішення про надання або відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу ОСОБА_1 під час мобілізації на підставі п.6 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на підставі заяви позивача від 19.06.2024 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 19.06.2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.6 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький