Справа № 490/16/25
Суддя: Саламатін О. В.
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 490/16/25
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участі секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правоворушення,

ВСТАНОВИВ:

03.01 2025 року адвокат Важеніна С.А. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Центрального районного суду міста Миколаєва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Представниця позивача просить суд скасувати Постанову №10-П по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 23.12.2024р., прийняту начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 17 000,00 грн.

В обґрунтування вимог в позовній заяві зазначено таке.

23.12.2024 року близько о 18:25 ОСОБА_1 (далі позивач) був доставлений екіпажем УПП в Миколаївської області до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач та/або ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у зв`язку з тим, що позивач начебто числився в інформаційно-телекомунікаційній системі поліції, як особа, яка порушує правила військового обліку, законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Позивачу на його вимогу не було надано доказів про наявність вказаної інформації.

Під час перевірки по наявним базам даних представниками відповідача було виявлено правопорушення, вчинене ОСОБА_1 , що передбачене ч.3 ст. 210-1 КУаАП.

Так представниками відповідача позивачу було повідомлено, що засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення (№513) на його адресу місця проживання надійшла повістка №1243381 на ім`я ОСОБА_1 про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 28.11.2024р. о 9:00, з дотриманням вимог визначених у п.п. 30-1, 30-3 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період , затвердженого Постановою КМУ від 16.05.2024р. №560 (далі Порядок №560).

Також представниками відповідача було повідомлено ОСОБА_1 , що відповідно до довідки про причину повернення/досилання, датованої 25.11.2024р. та завіреної підписом працівника поштового зв`язку, поштове відправлення №513 повернуто у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою. Представники відповідача повідомили позивача, що він порушив положення, визначені ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.21. Порядку №560, не заявившись до ІНФОРМАЦІЯ_4 по повістці №1243381.

При цьому Позивач у відповідь зазначив, що станом на 23.12.2024р. жодної повістки не отримував , жодних письмових або телефонних повідомлень від Укрпошти про необхідність отримання поштового відправлення (повістки) від ІНФОРМАЦІЯ_4 не отримував, проте дані пояснення не були прийняті відповідачем до уваги.

У той же день 23.12.2024 р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 Волковим була прийнята Постанова №10-П по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст. 210-1 КУпАП, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 17 000,00 грн (далі постанова №10-П), не зважаючи на те, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 не був присутній під час надання пояснень відповідачем та справа про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності не розглядалась, а позивачу була врученна вже підписана постанова №10-П.

Позивач вважає, що вказана вище постанова №10-П не відповідає вимогам закону, оскільки вона винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій позивача, а отже не підтверджує наявність адміністративного правопорушення.

Крім того, в позові представницею позивача зазначено, що відповідачем не був складений протокол про адміністративне правопорушення. Не були роз`яснені позивачу доводиться зміст статті 63 Конституції України та права передбачені статтею 268 цього Кодексу. Не була надана можливість надати письмові пояснення по суті вчиненого правопорушення із проставлянням свого підпису та дати.Проте при прийнятті оскаржуваної постанови начальником Центрального РТЦК в

Також, на думку представниці позивача, в порушення норм ст. 278 КУпАП не було з`ясовано підстави відсутності складеного протоколу про адміністративне правопорушення, чи своєчасно позивача було повідомлено про розгляд відносно нього справи про адміністративне правопорушення (за 3 дні), чи роз`яснено позивачу роз`яснені позивачу зміст статті 63 Конституції України та права передбачені статтею 268 цього Кодексу (подавати письмові пояснення по справі, подавати докази, заявляти клопотання; користуватися юридичною допомогою та інші права), що є порушенням порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Наполягає, що позивач отримував повістку №1243381 від ІНФОРМАЦІЯ_5 . Позивача не було повідомлено працівниками поштового зв`язку 54003 будь яким, з передбачених п.82 Правил надання послуг поштового зв`язку, способів про надходження на адресу позивача рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК. Під час складення постанови №10-П позивачу не було надано доказів того, що працівниками поштового відділення 54003 дійсно була спроба вручити поштове відправлення №513 позивачу; доказів того, яким чином працівники поштового відділення встановили, що позивач відсутній за адресою АДРЕСА_1 , оскільки позивач проживає саме за цією адресою, а також не надалі доказів того, що працівники поштового відділення повідомляли позивача (повідомленням, телефонним дзвінком) про надходження на його адресу повістки ТЦК.

Посилається на пункт 82 Правил надання послуг поштового зв`язку (в редакції Постанови КМУ №1147 від 08.10.2024р.), яким встановлено, що якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК, працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за зазначеною адресою, яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника. Проте в порушення наведених термінів інформування відділенням поштового зв`язку адресатів про надходження на його адресу повістки ТЦК, поштове відділення повернуло рекомендований лист №513 достроково, до спливу передбаченого 82 Правил надання послуг поштового зв`язку строку.

Так відповідно до роздруківки з сайту Укрпошта за посиланням https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html щодо відстеження відправлення 513 21.11.2024 відбулась невдала спроба вручення, а 25.11.2024р. поштове відправлення повернуте відповідачу.

Однак, враховуючи, що 21.11.2024р. (четвер) то, керуючись ст.. 253 ЦК України, яка передбачає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, три робочих дні після інформування відділенням поштового зв`язку одержувача закінчуються 26.11.2024р. І тільки на наступний робочий день 27.11.2024, як це передбачає п.82 вищенаведених Правил, поштове відділення повинне було повернути відповідачу поштове відправлення №513.

Наведені обставини, на думку представниці позивача, підтверджують про порушення правил належного повідомлення позивача про надходження на його адресу відправлення 513, а саме повістки ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того, представниця позивача зазначає, що в оскаржуваній постанові №10-П не вказано, з якою метою викликався позивач до ІНФОРМАЦІЯ_4 повісткою №1243381, чи відповідає мета виклику позивача вимогам п.п. 1) п. 27 Порядку №560, тобто з оскаржуваної постанови №10-П неможливо встановити, чи дійсно позивач повинен був з`явитись за вказаною

повісткою, як за такою, що відповідає вимогам закону. При цьому в постанові зазначається, що вже після доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 «під час уточнення перевірки по наявним базам даних було виявлено правопорушення вчинене ОСОБА_1 , передбачене ч.3 ст. 210-1 КУаАП». Тобто без дослідження питання підстав виклику позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 , 23.12.2024 при прийнятті оскаржуваної постанови було прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Таким чином, оскільки оскаржуваною постановою не доведено, що ОСОБА_1 , правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому, на думку представниці позивача, оскаржувана постанова №10-П підлягає скасуванню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.01.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

03.01.2025 року матеріали справи передано судді Саламатіну О.В.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 06.01.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

24.01.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначає про необґрунтованість позовної заяви та її безпідставність.

В обгрунтування своїх заперечень відповідач вказує таке.

Пояснення позивача відображені по тексту оскаржуваної постанови та їм надано правову оцінку з урахуванням діючого, на момент виникнення правовідносин, законодавства, а відсутність начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 при розгляді справи не відповідають фактичним обставинам та не підтвердженні належними доказами.

Не складення відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення грунтується на положеннях ч. 5 ст. 258 КУпАП, оскільки позивач не прибув по повістці направленій засобами поштового зв`язку, яка повернулася до ІНФОРМАЦІЯ_4 з відміткою працівника «Укрпошта» у довідці Ф.20 «адресат відсутній за вказаною адресою» прояку, відповідно до п. 41 Порядку №560, був належним чином оповіщений, існували усі підстави до застосування положення ч. 5 ст. 258 КУпАП. Під час розгляду справи позивач зазначив лише про те, що повістку не отримував та не знав про її надходження, разом із тим сам факт правопорушення під час розгляду справи не оспорював як і накладене стягнення, тому підстав для складення протоколу під час складення постанови не існувало.

Щодо посилання позивача на несвоєчасне повідомлення про розгляд справи, то зазначає, що з положень ч. 5 ст. 258 КУпАП вбачається, що справа розглядається одразу, оскільки зазначена норма вказує на необхідність складення постанови, без попереднього складення протоколу.

Щодо посилання позивача на Інструкцію зі складення територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом МОУ 01.01.2024 №3, то вказана інструкція за визначає порядок складення протоколів про адміністративне правопорушення та була прийнята до змін внесених в ст. 258 КУпАП, яка визначає підстави коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Окрім того, за ієрархією нормативно-правових актів КУпАП має вищу юридичну силу ніж Інструкція, а тому при визначенні порядку притягнення осіб винних у вчиненні адміністративного правопорушення слід перш за все керуватися нормами КУпАП. А тому, з урахуванням вищенаведеного, підстав для складення протоколу про адміністративне правопорушення не було.

Зазначає про роз`яснення позивачу прав передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП двічі, окремо поліцейськими УПП в Миколаївській області, які здійснювали адміністративне затримання та окремо права пояснювалися перед складенням оскаржуваної постанови. Також позивач ознайомлювався з конвертом від поштового відправлення, повісткою, яка в ньому знаходилася та довідкою Ф.20.

Щодо обставин вчиненого позивачем адміністративного правопорушення зазначає, що військовозобов`язані мали уточнити свої персональні дані до 16.07.2024 за одним із визначених законом способів. Згідно з витягом із ЄДРПВР, позивач у визначений законом строк уточнення свої персональних даних не здійснював. Здійснив уточнення своїх персональних даних лише 30.12.2024, після винесення постанови.

Засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення (№ відправлення 513) на адресу місця зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , яку зазначив і сам позивач) надійшла повістка № 1243381 на ім`я останнього про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 28.11.2024 о 09:00 год., з дотриманням вимог визначених у п.п. 30-1, 30-3 Порядку № 560 (копія конверту та повістки додаються). Відповідно до довідки про причину повернення/досилання Ф.20, датованої 25.11.2024 та завіреної підписом працівника поштового зв`язку, поштове відправлення №513 повернуто у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою.

До винесення постанови позивач до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибував, про поважність причин неявки не повідомляв, що є порушенням положень визначених ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Через ЄДРПВР (АІТС "Оберіг") було подане електронне звернення №Е715712 від 07.12.2025 про внесення інформації до інформаційного порталу національної поліції про позивача, як особи яка порушує законодавство про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме неприбуття за викликом до ТЦК та СП у строк та місце зазначені в повістці, про що вказано у витягу з ЄДРПВР, що додається.

Прибув позивач до ІНФОРМАЦІЯ_4 будучи затриманим екіпажем патрульної поліції УПП в Миколаївській області, відповідно до протоколу серії АЗ №101259 про адміністративне затримання від 23.12.2024.

Пояснення позивача, що повістку не отримував та не знав, що остання надходила на його адресу, на думку відповідача, не усувають факту стверджуваного правопорушення в силу положень п. 41 Порядку № 560.

Щодо твердження, що позивачу не було надано доказів, що йому працівниками поштового зв`язку була здійснена спроба вручити повістку відповідне поштове відправлення не відповідає дійсності, оскільки йому була надано для ознайомлення також довідку Ф.20, в якій вказано, що поштове відправлення повернуто у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Відповідач наполягає, що в разі неналежного виконання своїх посадових/службових обов`язків працівник поштового зв`язку несе індивідуальну відповідальність.

Окремо зазначає, що позивач після спроби вручити йому повістку прибув лише 23.10.2024 будучи затриманим поліцією, до відділення поштового зв`язку з питань надсилання йому повісток не звертався, що саме по собі усуває на думку позивача недотримання працівниками поштового зв`язку п. 82 Правил надання послуг поштового зв`язку (на день раніше повернуте).

Щодо підстав виклику позивача, відповідач вважає, що законодавством визначено імперативний обов`язок військовозобов`язаних з`являтися за викликом ТЦК та СП не зважаючи на мету виклику.

Таким чином, на думку відповідача, оскаржувана постанова винесена за всебічного дослідження обставин справи, наявності доказів вчинення адміністративного правопорушення та з дотриманням процедури винесення постанови, а відтак підстав для задоволення позовних вимог немає.

Суд зазначає, що сторони не скористалися своїм процесуальним правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені статею 286 КАС України § 2. «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Глави 11 « Особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ».

Відповідно до ч.2 ст.269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Згідно з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином України та перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з повістки №1243381 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 належить з`явитися 28.11.2024 року о 09:00 годині для уточнення данних до ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідачем на підтвердження направлення позивачу повістки №1243381 надано конверт №513, з зазначеними у відповідних графах анкетними данними адресата: ОСОБА_1 та його адресою: АДРЕСА_1 , описом вкладення до рекомендованого поштового відправлення №513 (Форма 107П); рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату грошового переказу №513 (Ф.119). Згідно Довідки Укрпошти від 25.11.2024 року (Ф.20) адресат відсутній за вказаною адресою і лист повернуто.

Як вбачається з протоколу про адміністративне затримання за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 23.12.2024 року АЗ №101259 громадянина ОСОБА_1 23.12.2024 року о 18:07 годин було затримано за адресою: АДРЕСА_3 та 23.12.2024 року о 18:25 годин доставлено у приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 для складання адміністративного протоколу за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Крім того в даному протоколі зазначено, що громадянину ОСОБА_1 , роз`яснено його права передбачені статтями 55, 56. 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП; повідомлено про місце перебування затриманого його дружину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та що позивач викликав свого адвоката Іванішина Івана Володимировича.

Як вбачається з ЄДРПВР (АІТС "Оберіг") було подане електронне звернення №Е715712 від 07.12.2025 про внесення інформації до інформаційного порталу національної поліції про позивача, як особи яка порушує законодавство про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме неприбуття за викликом до ТЦК та СП у строк та місце зазначені в повістці, про що вказано у витягу з ЄДРПВР.

Зі змісту постанови №10-П у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адсмінінстративні правопорушення від 23 грудня 2024 року вбачається, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 установив, що 23.12.2024 року близько о 18:25 ОСОБА_1 був доставлений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з тим, що числився в інформаційно-телекомунікаційній системі поліції, як особа, яка порушує правила військового обліку, законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Під час уточнення перевірки по наявним базам даних було виявлено правопорушення, вчинене ОСОБА_1 , що передбачене ч.3 ст. 210-1 КУаАП.

Відповідно до матеріалів справи, засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення (№ відправлення 513) на адресу місця зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 надійшла повістка № 1243381 на ім`я останнього про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 28.11.2024 о 09:00 год., з дотриманням вимог визначених у п.п. 30-1, 30-3 Порядку №560.

Відповідно до довідки про причину повернення/досилання Ф.20, датованої 25.11.2024 та завіреної підписом працівника поштового зв`язку, поштове відправлення №513 повернуто у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою.

На момент винесення постанови ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибував, про поважність причин неявки не повідомляв, що є порушенням положень визначених ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 будучи затриманим екіпажем патрульної поліції УПП в Миколаївській області, відповідно до протоколу серії АЗ №101259 про адміністративне затримання від 23.12.2024.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 пояснив, що повістку не отримував та не знав, що остання надходила на його адресу.

Разом із тим, пояснення особи, не усувають факту стверджуваного правопорушення в силу положень п. 41 Порядку № 560.

Враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненому в особливий період, яке полягає у тому, що останній будучи належним чином оповіщений, не з`явився у визначену у повістці дату та час, визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Зазначена постанова підписана начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_4 .

Також в матеріалах справи міститься розписка позивача про отримання копії постанови №10-П від 23.12.2024 року.

Суд зазначає, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Положеннями частини 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тобто за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Об`єктивною стороною вказаного правопорушення є порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин в особливий період, відмова від отримання повісток, проходження медичного огляду, тощо.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу вимог статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до приписів ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду вказаної адміністративної справи, як і на момент вчинення позивачем вищенаведених дій та винесення оскаржуваної постанови, правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII (далі Закон №3543-XII) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Абзацом 5 статті 1 Закону № 3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 22 Закону № 3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, зокрема, відповідно до частини 3 статті 22 Закону №3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.

Слід також зазначити, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого статтею 210 КУпАП є порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин в особливий період.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: а) об`єкту; б) об`єктивної сторони; в) суб`єкту; г) суб`єктивної сторони.

Верховний Суд у постанові від 27.06.2019 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Судом встановлено що позивач по повістці №1243381 від 16.11.2024 у призначену дату та час - 28.11.2024 року о 09:00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_5 не з`явився, про причини своєї неявки, ІНФОРМАЦІЯ_3 не повідомив, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Статтею 235 КУпАП визначено, що адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Як вбачається з витягу з наказу Командувача Сухопутних Військ Збройних Сил України №542 від 16 червня 2022 року, підполковника ОСОБА_5 призначено на посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином оскаржувана постанова винесена повноважною посадовою особою.

Відповідно до ст. 245 КупАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із частин 1 та 2 ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Стаття 280 КпАП України встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-8 цього Кодексу.

На виконання ст. 254 КУпАП України про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до статті 258 КУпАП України протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що судом встановлено ту обставину, що під час складання оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення позивач не оспорював допущене порушення і адміністративне стягнення, що на нього накладалося, а тому відповідачем протокол про адміністративне правопорушення не складався, що узгоджується з положеннями статтей 254 та 258 КУпАП.

Керуючись ст. 283 КУпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, дослідивши оскаржувану постанову, встановлено що вона відповідає вимогам законодавства, оскільки містить всі елементи, що повинні міститися в постанові відповідно до ст. 283 КпАП України, а позивач порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що передбачає адміністративну відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП України.

При цьому, судом не приймаються доводи позивача, про не роз`яснення йому прав передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та не надання можливості надати письмові пояснення по суті вчиненого правопорушення із проставлянням свого підпису і дати, оскільки такі спростовані дослідженими судом доказами, а саме протоколом про адміністративне затримання за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 23.12.2024 року АЗ №101259, в якому зазначено про роз`яснення позивачу прав передбачених статтями 55, 56. 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, та про забезпечення позивача можливістю скористатися правовою допомогою, а саме що позивач викликав свого адвоката Іванішина Івана Володимировича.

Також позивач скористався правом на надання пояснень щодо суті справи, про що зазначено в оскаржуваній постанові та наведено зміст таких пояснень, крім того, позивач мав можливість надати письмові пояснення по суті вчиненого правопорушення також і при отриманні постанови та наданні відповідної розписки, в якій позивач власноручно зазначив про отримання копії постанови №10-П від 23.12.2024 року.

Також судом відхиляються аргументи позивача щодо необхідності скасування оскаржуваної постанови з мотивів неналежного вручення поштового відправлення. На переконання суду оцінка правомірності дій працівників установ поштового зв`язку не входить до компетенції начальника ТЦК та СП, який в межах наданих повноважень лише констатує про факт наявності чи відсутності відповідних доказів направлення та вручення позивачу відповідних документів з урахуванням положень абзацу 3 підпункту 2 статті 41 Порядку №560, що і було зроблено відповідачем та про що зазначено в оскаржуваній постанові з посиланням на відповідні докази.

При цьому, суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів про звернення до відділення поштового зв`язку протягом трьох робочих днів з дня вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого повідомлення для отримання відповідного поштового відправлення та відмови йому у видачі такого, а скасування оскаржуваної постанови з одних лише формальних міркувань за відсутності порушень з боку відповідача, на переконання суду прямо суперечитиме завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, передбачених статтею 245 КУпАП, згідно з якою, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначений КУпАП, прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону, а тому суд вважає прийняте рішення законним та обґрунтованим, підстав для задоволення позовних вимог і його скасування не вбачає.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

У відповідності до положень ст. 139 КАС України суд відносить судові витрати за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 9, 77, 90 139, 241-246, 255, 257, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Постанову №10-П по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 23.12.2024р., прийняту начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 17000,00 грн. залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ), без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Саламатін