Справа № 380/27374/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/27374/23 пров. № А/857/16788/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року у справі №380/27374/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції З.І.Лунь, час ухвалення у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Львів),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі - відповідач, апелянт) в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 02 серпня 2020 року по 01 лютого 2021 року;

-стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 02 серпня 2020 року по 01 лютого 2021 року в розмірі 196 832,16 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що відповідач не здійснив своєчасний розрахунок при звільненні, а саме не виплатив на користь позивача індексацію грошового забезпечення, а тому повинен нарахувати та виплатити йому середнє грошове забезпечення (середній заробіток) за період з дня звільнення зі служби до дня виплати заборгованості. Крім цього позивач зазначає, що до спірних правовідносин належить застосовувати ст.117 КЗпП України у редакції після 19.07.2022, тобто набрання чинності Законом України № 2352-ІХ від 01.07.2022, а відтак стягнути з відповідача 196 832,16. У зв`язку з вищенаведеним, адміністративний позов просить задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 196 832 (сто дев`яносто шість тисяч вісімсот тридцять два) грн 16коп.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при розгляді вказаної справи норм як процесуального права так і матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує зокрема тим, що позивач був звільнений з військової служби у липні 2020 року, і безпосередньо після звільнення у нього не виникло зауважень щодо нарахованих і виплачених йому сум Західним регіональним управлінням. Ба більше, жодних доказів про те, що позивач звертався до відповідача чи вчиняв будь-які дії стосовно належних йому виплат ОСОБА_1 не вчиняв протягом більше трьох років. Отже, у цій справі спір про належні позивачеві суми при звільненні виник через більш ніж три роки після звільнення, у зв`язку з чим у спірних правовідносинах не настало передбачених у частині другій статті 117 КЗпП України умов для стягнення середнього заробітку.

Крім того зазначає, що за висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції у справі №440/6856/22.

Розглянувши вказане клопотання, апеляційний суд дійшов висновку, що таке задоволенню не підлягає, оскільки станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом, у справі №440/6856/22 Верховним Судом прийнято судове рішення, яке набрало законної сили.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.06.2020 року №357-ОС, позивача, ОСОБА_1 , звільнено у зв`язку із закінченням строку контракту, виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення з 01.08.2020 року.

При звільненні, позивачу не було виплачене належне йому грошове забезпечення у зв`язку з чим позивач звертався за захистом своїх прав до суду.

При виключенні позивача із списків особового складу та всіх видів забезпечення 01 серпня 2020 року із затримкою проведено виплати належних позивачу коштів грошового забезпечення, що підтверджується виписками по надходженням по картці/ рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»:

05.08.2020 Західним регіональним управлінням на картку/рахунок ОСОБА_1 зараховано грошове забезпечення у розмірі 349 455,91 грн., деталі операції: заробітна плата.

21.09.2020 Західним регіональним управлінням на картку/рахунок ОСОБА_1 зараховано грошове забезпечення у розмірі 39 157,59 грн., деталі операції: заробітна плата.

29.06.2023 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року у справі № 380/5165/23 Західним регіональним управлінням на картку/рахунок ОСОБА_1 зараховано індексацію грошового забезпечення в розмірі 27 962,73 грн.

24.10.2023 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2023 року у справі № 380/4720/23 Західним регіональним управлінням на картку/рахунок ОСОБА_1 зараховано грошове забезпечення в розмірі 95 999,32 грн.

З урахуванням того, що все належне позивачу грошове забезпечення виплачено із затримкою, тобто з порушенням строку, визначеного КЗпП України, позивач звернувся до суду з цим позовом.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору, оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Особливим способом реалізації права на працю є проходження військової служби за контрактом.

Однією з встановлених державою гарантій права на своєчасне одержання винагороди за працю є передбачений Кодексом законів про працю України обов`язок роботодавця виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі також Закон № 2011-XII).

Однак Законом № 2011-XII правові відносини щодо виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні не врегульовані, внаслідок чого до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.ст. 116-117 Кодексу законів про працю України.

Наведене відповідає правовій позиції щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців з військової служби, сформованій у постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16, від 30.01.2019 у справі № 807/3664/14, від 26.06.2019 у справі № 826/15235/16 та від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, в редакції, що діяла на дату виключення позивача із списків особового складу військової частини, було передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із ст. 117 КЗпП України, в редакції, що діяла на дату виключення позивача із списків особового складу військової частини, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Водночас, у спірних правовідносинах Законом України № 2352-ІХ від 01.07.2022 в статтю 117 КЗпП України внесені зміни, якими передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Верховний Суд у постанові від 28.06.2023 у справі №560/11489/22 вказав, що у контексті цієї справи слід застерегти, що з 19 липня 2022 року стаття 117 КЗпП України діє у редакції, викладеній згідно із Законом № 2352-ІХ. Відповідно до статті 117 КЗпП України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями. На дату звернення позивача до суду з цим позовом стаття 117 КЗпП України діяла в редакції, викладеній згідно із Законом № 2352-ІХ, і підлягала застосуванню.

Отже у цій справі суд першої інстанції вірно застосував норми ст. 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року із врахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.

Стосовно періоду затримки розрахунку при звільненні, котрий тривав після 19 липня 2022 колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про врахування приписів чинної редакції статті 117 КЗпП України, відповідно до якої законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23.05.2024 у справі № 580/9003/23, від 06.12.2024 у справі №440/6856/22, від 17.12.2024 у справі №560/10227/23.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.06.2020 року №357-ОС, позивача, ОСОБА_1 , звільнено у зв`язку із закінченням строку контракту, виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення з 01.08.2020 року.

При звільненні, позивачу не було виплачене належне йому грошове забезпечення у зв`язку з чим позивач звертався за захистом своїх прав до суду.

При виключенні позивача із списків особового складу та всіх видів забезпечення 01 серпня 2020 року із затримкою проведено виплати належних позивачу коштів грошового забезпечення, що підтверджується виписками по надходженням по картці/ рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»:

05.08.2020 Західним регіональним управлінням на картку/рахунок ОСОБА_1 зараховано грошове забезпечення у розмірі 349 455,91 грн., деталі операції: заробітна плата.

21.09.2020 Західним регіональним управлінням на картку/рахунок ОСОБА_1 зараховано грошове забезпечення у розмірі 39 157,59 грн., деталі операції: заробітна плата.

29.06.2023 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року у справі № 380/5165/23 Західним регіональним управлінням на картку/рахунок ОСОБА_1 зараховано індексацію грошового забезпечення в розмірі 27 962,73 грн.

24.10.2023 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2023 року у справі № 380/4720/23 Західним регіональним управлінням на картку/рахунок ОСОБА_1 зараховано грошове забезпечення в розмірі 95 999,32 грн.

Таким чином, при розрахунку суми середнього заробітку, який належить до виплати, період стягнення середнього заробітку слід поділити на дві частини:

до 19 липня 2022 стосовно періоду з 02.08.2020 року до 18.07.2022 року, до якого застосовуються норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року і

після 19 липня 2022 стосовно періоду з 19.07.2022 року до 23.10.2023 року, до якого застосовуються норми статті 117 КЗпП України у редакції чинній на момент ухвалення рішення, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які відповідач невчасно сплатив.

Стосовно розрахунку середнього заробітку, який належить до виплати позивачу з урахуванням норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022, то апеляційний суд зазначає таке.

Так, період затримки розрахунку при звільненні з 03.03.2020 по 18.07.2022 становить 868 днів.

Відповідно до наданої відповідачем картки особового рахунку військовослужбовця за 2020 рік, грошове забезпечення позивача за два повних місяці служби перед звільненням (за червень-липень 2020 року) становить 65 254,67 грн. (32 545,51грн. + 32 709,16 грн.), тобто середньоденне грошове забезпечення позивача складає 1 069,74 грн. (65 254,67 грн. /61 днів).

Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 02.08.2020 року по 18.07.2022 року становить: 1069,74 грн. х 716 днів = 765 933,84 грн.

Ураховуючи дані архівної відомості за 2020 рік, загальна сума належних позивачу при звільненні коштів становить 545 752,05 грн., серед яких: 421 790,53 грн. (77,27%) грошове забезпечення позивача виплачене відповідачем при звільненні; 123962,05 (27962,73+95999,32)грн. (22,73%) - грошове забезпечення позивача (індексація) виплачене відповідачем на виконання рішень суду.

Тобто частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат становить 22,73 % (123962,05 грн. / 545 752,05 грн. х 100).

Застосовуючи принцип пропорційності 22,73% від загальної суми середнього заробітку за період з 02.08.2020 до 18.07.2022 становить 174096,76 грн. (22,73% від 765 933,84 грн.).

Таким чином, за період затримки розрахунку при звільненні з 03.03.2020 по 18.07.2022 з відповідача на користь позивача належало б стягнути 174 096,76 грн.

Стосовно розрахунку середнього заробітку, який належить до виплати позивачу з урахуванням норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла після 19 липня 2022, то апеляційний суд зазначає таке.

Як вже було зазначено, період затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 обмежується 6 місяцями.

Обмежений 6 місяцями період у цьому спорі є з 19.07.2022 до 18.01.2023, що становить 184 дні.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що обмежений 6 місяцями, становить: 1069,74 грн. х 184 дні = 196 832,16 грн.

Таким чином, за період затримки розрахунку при звільненні з 19.07.2022 до 18.01.2023 з відповідача на користь позивача належить стягнути 196 832,16 грн.

З урахуванням викладеного, розмір середнього заробітку, який належить стягнути з відповідача на користь позивача становить: 370 928,92грн. (174 096,76 грн.+ 196 832,16 грн).

Водночас, як видно зі змісту позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача 196 832,16грн. Саме таку суму позивач вважає належною для нього сатисфакцією з метою отримання компенсації за затримку розрахунку при звільненні.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 9 КАС України суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині, що заявлена позивачем.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на висновки Верховного Суду, зроблені у постановах від 04 грудня 2019 року в справі №825/742/16 та від 28 листопада 2022 року в справі №380/693/20 та звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26 лютого 2020 року в справі №821/1083/17 (з урахуванням висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц), зокрема, про наявність передбачених статтею 117 КЗпП України підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, якщо остаточний розрахунок відбувся на підставі/виконання судового рішення.

Указана правова позиція, зокрема, щодо наявності передбачених статтею 117 КЗпП України підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, якщо навіть остаточний розрахунок відбувся на підставі/виконання судового рішення, не піддавалася зміні (відступу).

Верховний Суд, спираючись на зазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, неодноразово у своїх постановах наголошував, що жодною нормою права не було обмежено строку, коли особа після виплати належних їй при звільненні сум може звернутися до роботодавця або безпосередньо до суду щодо незгоди з їхнім розміром, що, своєю чергою, в подальшому вплине на її право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року у справі №380/27374/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді В. Я. Качмар
В. В. Ніколін