Справа № 756/14407/24
Суддя: Діденко Є. В.
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Оболонський районний суд міста Києва
Провадження № 2-а/756/40/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Діденка Є.В., за участю секретаря судового засідання Павлишина О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 02.11.2024 р. № 642 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення - закрити; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 вилучити інформацію про перебування у розшуку ОСОБА_1 з інформаційно-аналітичної системи МВС «АРМОР».

Позов обґрунтований тим, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено постанову № 642 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 по повістці на 18.06.2024 року. Вказану постанову позивач вважає незаконною, оскільки він повістку на 18.06.2024 р. не отримував, і за її отримання не розписувався. Позивач перебуває на військовому обліку та вчасно оновив свої облікові дані. Позивач неодноразово з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_3 : 30.08.2024 р. - для отримання направлення на ВЛК, 09.09.2024 р. - для подання заяви про виготовлення військово-облікового документа, 14.09.2024 р. - для отримання результату ВЛК, 01.11.2024 р. - для отримання військово-облікового документа у паперовій формі. Як здобувачу вищої освіти позивачу була надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації. Проте, при неодноразових відвідуваннях РТЦК, позивачу не повідомляли про порушення ним вимог ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Крім того, стягнення на позивача було накладено поза межами строку, визначеного статтею 38 КУпАП.

Ухвалою судді від 20 листопада 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

17.01.2025 року до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач позов не визнав. Зазначив, що 17.06.2024 року позивачу було вручено повістку про його виклик на 18.06.2024 року о 09.00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується розпискою про її отримання. Однак, позивач у визначений термін не прибув і про причини неявки не повідомив. Тому, 06.07.2024 р. відповідач звернувся до ДОП Оболонського УП ГУНП у м. Києві щодо доставлення ОСОБА_1 для складення протоколу про адміністративне правопорушення. 02.11.2024 року ДОП Оболонського УП ГУНП у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Йорданська, 26, було виявлено ОСОБА_1 , якого було запрошено до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 02.11.2024 року відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за фактом неявки без поважних причин за повісткою на 18.06.2024 р. 02.11.2024 року на підставі встановлених обставин, начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно ОСОБА_1 , було прийнято постанову № 686 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу 17000,00 грн. Копія постанови позивач отримав 21.11.2024 р. в день її складання, що підтверджено його підписом. Винесена постанова відповідає вимогам закону і є обґрунтованою.

22.01.2025 р. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наполягав на задоволенні позову з викладених у позові підстав.

Дослідивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в пункті 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що вчинене в особливий період.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані:

з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 259 КУпАП передбачено, що з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, порушника може бути доставлено … до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно зі ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин : закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 17.06.2024 року ОСОБА_1 отримав повістку № МО/101102 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 18.06.2024 р. о 09.00 год., що підтверджується розпискою на ім?я ОСОБА_1 і підписом у ній.

06.07.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до Оболонського УП ГУНП в м. Києві для доставлення громадянина ОСОБА_1 для складення протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку із тим, що він не з`явився по повістці на 18.06.2024 р.

30.08.2024 року ОСОБА_1 видано направлення на медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби.

26.10.2024 року на ім`я ОСОБА_1 оформлений військово-обліковий документ.

01.11.2024 року згідно з талоном, ОСОБА_1 був в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

02.11.2024 року офіцером ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення № 642, за фактом того, що ОСОБА_1 не прибув по повістці 18.06.2024 р. до ІНФОРМАЦІЯ_3 , вручену представниками під час заходів з оповіщення громадян представниками ІНФОРМАЦІЯ_3 на 18.06.2024 р.

Також, у протоколі містяться пояснення ОСОБА_1 , у яких він заперечив факт отримання повістки, протокол вважає незаконним.

02.11.2024 р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 прийнято постанову № 642, якою на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 17000,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме, що ОСОБА_1 не прибув по повістці на 18.06.2024 р. до ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до отриманої під особистий підпис повістки 17.06.2024 р. та не повідомив про наявність поважних причин неявки, тим самим порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію». У поставі міститься розписка про її отримання ОСОБА_1 02.11.2024 р.

Надаючи оцінку доводам позивача, суд зазначає, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за нез`явлення за повісткою 18.06.2024 року о 09.00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд вважає, що дослідженими доказами поза розумним сумнівом підтверджено факт отримання позивачем повістки 17.06.2024 р. Будь-яких доказів на спростування наданої відповідачем розписки, позивач не надав, підстави вважати її неправдивою, у суду відсутні.

У позові позивач просив суд витребувати оригінал повістки. Суд вважає, що таке клопотання не підлягає задоволенню, оскільки справжність підпису ОСОБА_1 не може бути встановлена шляхом витребування оригіналу, а клопотань про проведення у справі експертизи позивач не заявляв. Крім того, позивач просить суд витребувати у відповідача оригінал саме повістки, яка згідно з розпискою була вручена позивачу, а тому таке клопотання позбавлене логічного сенсу.

Водночас, суд погоджується з доводами позивача про пропуск відповідачем строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 38 КУпАП.

Так, статтею 38 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення за вказане правопорушення може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Суд зазначає, що момент складення протоколу про адміністративне правопорушення не є тотожним моменту виявлення правопорушення. Так, складення протоколу про адміністративне правопорушення за своєю суттю є актом фіксації правопорушення, яке вже відбулось у минулому, та одночасно є висуненням обвинувачення у справі про адміністративне правопорушення, з чого розпочинається процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Водночас, під виявленням правопорушенням слід розуміти наявність в уповноваженого суб`єкта достатніх відомостей про факт вчинення правопорушення, що є підставою для подальшого притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У постанові Верховного Суду від 28.02.2019 в справі №149/2498/17 зазначено, що днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення.

Правопорушення було вчинене позивачем 18.06.2024 р., коли позивач не прибув за викликом і не повідомив про поважні причини неявки.

На переконання суду, саме 18.06.2024 р. вказане правопорушення було виявлене відповідачем, оскільки відповідачу мало бути відомо про факт неявки позивача до відповідача за складеною відповідачем повісткою, та неповідомлення про поважні причини неявки.

Відповідно до вимог статті 38 КУпАП, відповідач мав притягнути позивача до адміністративної відповідальності протягом трьох місяців з дня виявлення правопорушення, тобто до 18.09.2024 року. Однак, протокол і постанова були складені лише 02.11.2024 року, тобто з порушенням визначеного статтею 38 КУпАП строку, і це залишилось поза увагою відповідача.

Будь-яких доказів неможливості складення протоколу відповідачем у передбачений статтею 38 КУпАП строк, суду не надано.

Крім того, як свідчать надані позивачем документи, він неодноразово прибував до ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходив ВЛК, відповідач оформлював позивачу військово-облікові документи, однак жодних претензій до позивача не заявлялось.

Та обставина, що відповідач звертався до поліції для виконання вимог ст. 259 КУпАП, не зупиняє визначеного статтею 38 КУпАП строку накладення стягнення, і у цій справі не має істотного значення, з урахуванням неодноразових явок позивача до РТЦК протягом відповідного періоду часу.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що викладені позивачем аргументи є частково обґрунтованими, накладення адміністративного стягнення на позивача мало місце поза межами строку, передбаченого статтею 38 КУпАП, а тому позов слід задовольнити частково, оскаржувану постанову - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Водночас, суд відхиляє позовні вимоги до відповідача щодо зобов`язання вилучити інформацію про перебування у розшуку ОСОБА_1 з інформаційно-аналітичної системи МВС «АРМОР», оскільки такі вимоги виходять за межі оскарження рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, і жодних доказів на підтвердження таких вимог, позивач не подав.

На підставі ч. 3 ст. 139 КАС України, сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог в розмірі 302,80 грн.

Крім того, позивач заявив до компенсації витрати на правничу допомогу в розмірі 8200,00 грн. На підтвердження вказаних витрат позивачем надано: Договір про надання правничої допомоги від 05.11.2024 р. з АО «ЛІГЛС», з погодженням сторонами фіксованої суми гонорару у справі - 8200,00 грн.; Акт надання послуг від 05.11.2024 року на суму 8200,00 грн. - правова допомога (1 година); квитанція до прибуткового касового ордера від 05.11.2024 р. на суму 8200,00 грн.

Згідно з частинами 2-4 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки відповідач не надав заперечень проти заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, вказані витрати слід прийняти як обгрунтовані.

Водночас, з урахуванням часткового задоволення позову, то витрати на правничу допомогу слід задовольнити в розмірі 4100,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5-7, 77, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною і скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 02.11.2024 р. № 642 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) судові витрати в загальному розмірі 4402 грн. 80 коп., з яких: судовий збір - 302,80 грн., витрати на правничу допомогу - 4100,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або проголошення постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.В. Діденко