Справа № 380/2405/24
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 380/2405/24 пров. № А/857/19009/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2024 року, прийняте суддею Мричко Н.І. у місті Львові, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними і скасування рішень, спонукання до вчинення дій,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі ГУ ПФУ в м. Києві) про визнання протиправними і скасування рішень ГУ ПФУ в м. Києві за № 17 від 01.05.2023 та ГУ ПФУ у Волинській області за № 17 від 17.08.2023 про відмову в призначенні пенсії; зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати періоди роботи, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 із зменшенням пенсійного віку, на підставі статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: до стажу роботи за Списком № 1 з 19.04.1998 по 21.10.2001 на посадах механіка (слюсаря-ремонтника) в Державному підприємстві «Роздільське гірничо хімічне підприємство «Сірка», з 23.10.2001 по 21.08.2002 на посаді слюсаря-ремонтника у ВАТ «Новороздільський завод складних мінеральних добрив»; до страхового стажу роботи з 09.01.2007 по 31.05.2008 на посаді різноробочого в ТОВ «Рубін тк», з 24.11.2010 по 14.11.2011, з 16.11.2011 по 09.11.2012 на посадах електрика ділянки, з 12.11.2012 по 16.10.2013, з 17.10.2013 по 01.04.2022 на посадах спеціаліста (старшого спеціаліста) по електрообладнанню в ТОВ «Міський супермаркет»; зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області призначити (обчислити) і виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 із зменшенням пенсійного віку на підставі статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 24 квітня 2023 із урахуванням довідок № 169 від 31.03.2008 про заробітну плату (дохід) за 2007, № 170 від 31.03.2008 про заробітну плату (дохід) за 2008, виданих ТОВ «Рубін тк», довідок № 1 від 26.11.2014 про заробітну плату (дохід) за 2010, № 8407 від 26.11.2014 про заробітну плату (дохід) за 2011, № 8406 від 26.11.2014 про заробітну плату (дохід) за 2012, № 8405 від 26.11.2014 про заробітну плату (дохід) за 2013, № 8584 від 04.12.2014 про заробітну плату (дохід) за 2014, № 9516 від 04.12.2015 про заробітну плату (дохід) за 2014, № 9515 від 04.12.2015 про заробітну плату (дохід) за 2015, № 8464 від 07.12.2016 про заробітну плату (дохід) за 2015, № 8343 від 07.09.2017 про заробітну плату (дохід) за 2016, № 13353 від 11.12.2018 про заробітну плату (дохід) за 2017, № б/н від 22.11.2019 про заробітну плату (дохід) за 2018, № б/н від 05.10.2020 про заробітну плату (дохід) за 2019 та 2020, виданих ТОВ «Міський супермаркет».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2024 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в м. Києві № 17 від 01.05.2023, ГУ ПФУ у Волинській області № 17 від 17.08.2023 про відмову в призначенні пенсії. Зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, передбачену Списком №1, період роботи з 23.10.2001 по 20.12.2004 у ВАТ «Новороздільський завод складних мінеральних добрив», до загального стажу роботи періоди роботи на території російської федерації згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 та повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 24.04.2023, 04.08.2023, з урахуванням висновків, наведених в мотивувальній частині судового рішення. У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Суд виходив з того, що згідно із записами у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_2 спірний період роботи позивача підтверджуються записами трудової книжки, так з 23.10.2001 по 20.12.2004 позивач працював на виробництві «Хімічне виробництво» за професією слюсар-ремонтник.

Для додаткового підтвердження наявності пільгового стажу позивач надав уточнюючу довідку про те, що він дійсно працював повний робочий день в основному технологічному цеху з 23.10.2001 по 20.12.2004 в виробництві «Хімічне виробництво» за професією слюсар-ремонтник сірчанокислотного цеху.

Суд зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та, як наслідок, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію повинен був бути врахований трудовий стаж, набутий ним на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території російської федерації.

Щодо позовних вимог про зарахування до стажу роботи за Списком № 1 з 19.04.1998 по 21.10.2001 на посадах механіка (слюсаря-ремонтника) в Державному підприємстві «Роздільське гірничо хімічне підприємство «Сірка», з 23.10.2001 по 21.08.2002 на посаді слюсаря-ремонтника у ВАТ «Новороздільський завод складних мінеральних добрив», зобов`язання призначити (обчислити) і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 із зменшенням пенсійного віку на підставі статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 24 квітня 2023 із урахуванням довідок, виданих ТОВ «Міський супермаркет», то такі є передчасними.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ГУ ПФУ у Львівській області подали апеляційні скарги. Вважають, що вказане судове рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що зобов`язання органів пенсійного фонду призначити і виплачувати пенсію є звичною практикою Верховного Суду та відповідає нормам КАС України.

Суд першої інстанції, зробивши висновки щодо протиправності відмови у призначенні пенсії та встановивши наявність умов для її призначення, через помилкове трактування ним передчасності звернення до суду та наявності в пенсійних органів дискреційних повноважень, не захистив право на пенсійне забезпечення у належний спосіб.

Помилково встановивши передчасність деяких із позовних вимог, суд першої інстанції протиправно та необґрунтовано відмовив у зарахуванні до стажу роботи за Списком № 1 періодів роботи позивача з 19.04.1998 по 21.10.2001 на посадах механіка (слюсаря-ремонтника) в Державному підприємстві «Роздільське гірничо-хімічне підприємство «Сірка».

Відповідачами безспірно зараховано до стажу роботи позивача за Списком № 1 періоди роботи: з 01.12.1993 по 24.11.1996, з 30.11.1996 по 28.01.1997, з 09.03.1997 по 31.12.1997, з 01.01.1998 по 18.04.1998, з 23.10.2001 по 10.04.2002, які в сукупності складають 04 роки 08 місяців 24 дні (вбачається із розрахунку страхового (пільгового) стажу, зробленого органами. пенсійного фонду - знаходиться у матеріалах справи). Однак, протиправно не враховано такі періоди роботи за Списком № 1: з 19.04.1998 по 10.05.1998; з 11.05.1998 по 21.10.2001.

Щодо зарахування заробітної плати (доходу), яка протиправно не враховується відповідачами за періоди роботи на території іноземної держави з 2007 по 2020, то навіть на сьогодні позивач отримує пенсію без урахування такої заробітної плати, що вбачається із розрахунку заробітку, зробленого пенсійним органом, тоді як, суд вказує на нібито передчасність такої вимоги.

Просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині постанову, якою повністю задовольнити позов.

ГУ ПФУ у Львівській області у своїй апеляційній скарзі звертає увагу на те, що зарахування до пільгового стажу певних періодів роботи можливе лише у разі надання підприємством відповідної довідки, оскільки, тільки підприємство на підставі первинних документів визначає умови і характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, найменування списків або їхні номери, куди включається цей період роботи.

Тобто, чинним законодавством передбачена можливість призначення пенсії на пільгових умовах лише при наявності, як страхового, так і пільгового стажу.

Згідно наданих позивачем до заяви документів про стаж, визначених Порядком № 637, страховий стаж складає 16 років 5 місяців 22 дні, пільговий стаж складає 4 роки 8 місяців 22 дні.

Судом першої інстанції не взято до уваги те, що позивач свідомо тривалий час, а саме до 01.04.2022 працював на території країни-агресора, відповідно відраховувались кошти в бюджет ворожої країни на підтримку її збройних сил, і за даних обставин позивач бажає отримати пенсію на пільгових умовах вже від України, що вбачається абсолютно неприпустимим.

Просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24.04.2023 позивач звернувся до органу пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 із зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності заяву позивача передано для розгляду ГУ ПФУ в м. Києві.

Рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 01.05.2023 за №17 позивачу відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу за Списком № 1. Не зараховано до загального страхового стажу період роботи згідно з трудовою книжкою на території російської федерації, оскільки з 01 січня 2023 російська федерація припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992. Не зараховано до загального пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 23.10.2001 по 20.12.2004 згідно з довідкою, що визначає право на пенсію на пільгових умовах від 20.12.2004 № 544, оскільки не відповідає вимогам додатку № 5 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній».

Згідно з долученими до заяви документами про стаж (трудова книжка, диплом, довідки про підтвердження стажу) та даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж складає 20 років 2 місяці 22 дні, в тому числі пільговий стаж за Списком № 1 складає 4 роки 3 місяців 4 дні, що є недостатнім для призначення пенсії.

04.08.2023 позивач повторно звернувся до органу Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 із зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності заяву позивача передано для розгляду ГУ ПФУ у Волинській області.

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 17.08.2023 за № 17 позивачу відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу. До страхового стажу не зараховано період роботи згідно з трудовою книжкою на території російської федерації, оскільки з 01 січня 2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац перший).

Приписами частини третьої статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Судом із матеріалів справи встановлено, що рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 01.05.2023 №17.

З позовом ОСОБА_1 звернувся 31.01.2024 тобто з порушенням строку, визначеного статтею 122 КАС України.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у постанові від 31 березня 2021 у справі № 240/12017/19 відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18, від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а, від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах. Так, зазначила, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Вказаний висновок підтримав також Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 25.06.2024 у справі №300/3435/21.

Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях, зокрема від 08.08.2019 у справі №127/13736/16-а, зазначив, що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський Суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що адміністративний позов в частині позовних вимог до ГУ ПФУ в м. Києві про скасування рішення № 17 від 01.05.2023 подано з пропуском встановленого законом строку, а підстави для його поновлення відсутні, оскільки будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом до відповідача, тому такі слід залишити без розгляду.

З приводу решти позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із оскарженого рішення ГУ ПФУ у Волинській області № 17 від 17.08.2023, підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах на Списком №1 було те , що до страхового стажу не зараховано період роботи згідно з трудовою книжкою на території російської федерації, оскільки з 01 січня 2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992.

З приводу зазначеного, колегія суддів звертає увагу на таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності вказаним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених зазначеним Законом.

Як передбачено частиною першою статті 114 вказаного Закону, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій вказаної статті. Розміри пенсій для осіб, визначених вказаною статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 зазначеного Закону.

Абзацом першим пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

У цьому ж пункті частини другої статті 114 Закону № 1058-IV передбачено, що працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону № 1058-IV (60 років), зокрема чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 по 31 грудня 2023 - не менше 30 років.

Таким чином, для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 із зменшенням пенсійного віку необхідною є сукупність таких юридично значимих обставини, як: 1) наявність не менше половини стажу на роботах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників (не менше 05 років із 10 років); 2) підтвердження результатів атестації робочих місць; 3) зменшення пенсійного віку 60 років на 01 рік за кожний повний рік роботи за Списком № 1; 4) наявність загального страхового стажу роботи не менше 24 років 6 місяців у чоловіків.

Як видно з матеріалів справи, позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку на 5 років на підставі вищенаведеної норми, тобто у зв`язку з наявністю повних п`яти років виконання роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637).

Згідно з п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пункт 20 Порядку №637 передбачає, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Із матеріалів справи, зокрема, із трудової книжки (серія № НОМЕР_1 від 09.01.2007) вбачається, що позивач працював у на території російської федерації: з 01.02.2007 по 31.05.2008, з 24.11.2010 по 14.11.2011, з 05.06.2011 по 09.11.2012, з 12.11.2012 по 16.10.2013, з 17.10.2013 по 01.04.2022 (а.с.28 31).

Колегія суддів зауважує, що трудова книжка позивача заповнена відповідно до вимог «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» (далі - Інструкція №58) та містить усі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач прийнятий на таку роботу.

Крім того, записи засвідчені відтиском печаток підприємств та не містять ні виправлень/ підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що трудова книжка позивача серії № НОМЕР_1 від 09.01.2007 містить належним чином внесені записи щодо спірних періодів роботи позивача на території російської федерації.

Доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів, відповідачем суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем при розгляді заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Стаття 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Так, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача, що регламентовано частиною 1, 10, 12 статті 20, частиною 16 статті 106 Закону №1058-IV.

Ст.1 Закону №1058-ІV передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно зі ст.24 цього Закон №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Такі вимоги визначені і в національному законодавстві російської федерації.

Обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та, відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет пенсійного фонду російської федерації виник з 01 січня 2012.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» прийнято рішення про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 у м. москві.

Разом з тим, ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Як зазначено вище, фактично єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» було не зарахування періодів роботи позивача на території російської федерації до страхового стажу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вищевказані покликання пенсійного органу є необґрунтованими і безпідставними, оскільки Угода про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 була чинна як для України, так і для росії в спірні періоди роботи позивача, а тому такі обставини як повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України та військова агресія по відношенню до громадян України, не може бути підставою для відмови пенсійним органом у врахуванні стажу позивача за періоди роботи на території росії, які мали місце до вказаних подій.

Колегія суддів звертає увагу на те, що право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування документів з російської федерації.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що враховуючи збройну агресію російської федерації проти України та пов`язані з цією обставиною правові та фактичні труднощі в отриманні інформації про страховий стаж за період трудової діяльності у російській федерації, буде непропорційним обмеженням права особи на пенсійне забезпечення через те, що вона не довела факт сплати її колишнім роботодавцем (роботодавцями) страхових внесків до пенсійного фонду рф (тим більше за відсутності доказів того, що такі страхові внески не сплачувалися і особа знала про це і не вчиняла жодних дій на усунення такого порушення страхувальником тощо), контроль за справлянням яких покладено на державу в особу компетентних на це її державних органів. Перекладення на фізичну особу доведення таких обставин щодо сплати страхових внесків для врахування певних періодів трудової діяльності до страхового стажу як передумови для призначення їй пенсії за віком, та факту невчинення пенсійним органом дій щодо перевірки таких обставин (незалежно від наявності причин через які вони не вчинені), при наявності належних записів у трудовій книжці щодо періодів трудової діяльності особи, не може бути визнано судом правомірним втручанням в її право на пенсійне забезпечення, оскільки покладає на особу індивідуальний надмірний тягар.

Крім того, порушення страхувальником порядку сплати страхових внесків не може тягнути негативні наслідки для застрахованої особи у виді не зарахування періодів роботи до страхового стажу; позивач не може нести відповідальність у виді позбавлення права на включення вищевказаних періодів роботи до страхового стажу позивача, оскільки згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, тому позивач має право на врахування до його страхового стажу спірних періодів.

Колегія суддів повторно зазначає, що припинення участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не стосується періодів трудової діяльності позивача, оскільки останній працював у російській федерації в той час, коли міжнародні договори були чинними, тому у пенсійного органу не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації (з 01.02.2007 по 31.05.2008, з 24.11.2010 по 14.11.2011, з 05.06.2011 по 09.11.2012, з 12.11.2012 по 16.10.2013, з 17.10.2013 по 01.04.2022).

Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити (обчислити) і виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 із зменшенням пенсійного віку на підставі статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 24 квітня 2023 із урахуванням довідок про заробітну плату, колегія суддів зазначає, що зазначена вимога щодо врахування таких довідок при визначенні розміру пенсії не розглянута Пенсійним органом, та такій не надано оцінки.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що така вимога позивача є передчасною.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у даній справі, для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ у Волинській області, рішенням якого відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо розгляду заяви позивача має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ Волинської області.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позиція Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 245 КАС України, а саме, щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 04 вересня 2021 у справі № 320/5007/20, від 14 вересня 2021 у справі № 320/5007/20, від 23 грудня 2021 у справі №480/4737/19 та від 13 жовтня 2022 у справі №380/13558/21.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ГУ ПФУ у Волинській області поверхнево розглянуто заяву позивача, оскільки не надано оцінки наявності чи відсутності умов, визначених абзацом першим пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV, які є необхідними для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відтак, з метою повного відновлення порушених прав позивача, слід зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 04.08.2023, з урахуванням висновків, наведених в мотивувальній частині судового рішення.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги відповідача являються частково суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи результат розгляду апеляційної скарги та, виходячи із приписів ст.139 КАС України, апеляційний суд не здійснює розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2024 року у справі №380/2405/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Позовну вимогу про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 17 від 01.05.2023 року залишити без розгляду.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 17 від 17.08.2023 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, передбачену Списком №1, період роботи з 01.02.2007 року по 31.05.2008 рік, з 24.11.2010 року по 14.11.2011 рік, з 05.06.2011 року по 09.11.2012 рік, з 12.11.2012 року по 16.10.2013 рік, з 17.10.2013 року по 01.04.2022 рік на території російської федерації згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 04.08.2023 року, з урахуванням висновків, наведених в мотивувальній частині судового рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар