Справа № 120/10524/24
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 лютого 2025 р. Справа № 120/10524/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )

до: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 )

про: стягнення надмірно сплачених коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась Військова частина НОМЕР_1 (далі - позивач) з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення з відповідача надмірно виплачених коштів грошового забезпечення а розмірі 78 414, 62 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідачеві, який проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 , здійснювалось помилкове нарахування та виплата грошового забезпечення в період з червня 2023 по серпень 2023 року. Сума надлишково нарахованих коштів становить 78 414,62 грн. Відтак, з метою стягнення з відповідача надмірно виплачених коштів грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

12.08.2024, на виконання вимог ч. 3 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судом надіслано запит до Адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України у Вінницькій області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача.

19.08.2024 за вх.№48281/24 на адресу суду надійшла відповідь на цей запит, згідно з якою відповідач значиться за адресою АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 03.09.2024 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

30.09.2024 за вх.№56211/24 та 02.10.2024 за вх.№56828/24 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію, відповідач зазначає, що звільнений наказом начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону №294-ОС від 05.06.2023 з військової служби за станом здоров`я з 06.06.2023. Відповідач зауважує, що при звільненні були прийняті рішення про виплату йому допомоги для оздоровлення за 2023 рік, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік тривалістю 22 календарних днів та за 2023 рік тривалістю 12 календарних днів, одноразової грошової допомоги в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за 14 повних календарних місяців служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення. Відповідач наголошує, що наказу про його переміщення до будь-якої іншої військової частини доведено не було. Таким чином, відповідач наполягає, що у нього не було жодного умислу на безпідставне отримання грошових коштів та жодних дій для цього він не вчиняв, а грошові кошти отримував як виплати при звільненні, відтак обов`язку щодо їх повернення у нього немає.

22.10.2024 за вх.№60969/24 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

26.11.2024 за вх.№68425/24 та 27.11.2024 за вх.№69123 позивачем подано до суду заяви про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) від 30.05.2023 №268-ОС «Про особовий склад», відповідача зараховано до списків особового складу та всіх видів забезпечення з 28.05.2023, як такого, що прибув для подальшого проходження військової служби з НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону (військової частини НОМЕР_3 ).

На підставі наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 24.05.2023 №726-ОС, припису військової частини НОМЕР_3 від 26.05.2023 №550, відповідача зараховано у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Водночас у зв`язку з наявністю правових підстав для звільнення відповідача з військової служби, на підставі клопотання військової частини НОМЕР_3 від 20.06.2023 №12/2845-Вих, питання його переміщення для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 залишено без реалізації.

П. 6 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.06.2023 №330-ОС, підпункт 1.26 пункту 1 наказу начальника військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2023 №268-ОС «Про особовий склад» щодо зарахування відповідача у розпорядження начальника НОМЕР_4 прикордонного загону скасовано, як нереалізований.

На підставі наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.06.2024 №3066-АГ проведено перевірку, в ході якої встановлено факт здійснення в період з червня 2023 по серпень 2023 року виплат грошового забезпечення відповідачу, як військовослужбовцю прикордонного загону, виключеному зі списків особового складу прикордонного загону, в загальному розмірі 78 414, 62 грн.

З огляду на отримання відповідачем без належної правової підстави грошового забезпечення за вищевказаний період, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення цих коштів із відповідача

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Ч. 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

За змістом абз. 1 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII).

Відповідно до Інструкції "Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 25.06.2018 року № 558 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 року за № 854/32306, грошове забезпечення означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Ст. 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Так, ч. 1 ст. 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Згідно з ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц зазначила, що у ст. 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц зазначив, що під час застосування правил ст. 1215 ЦК України як винятку із ст. 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.

Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20.06.2018 у справі №501/2500/15-ц зазначив, що згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка це результат неправильного застосування правил арифметики, не більш того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні.

Отже, законодавство передбачає виключні випадки повернення набутих особою платежів, у тому числі, заробітної плати та/або грошового забезпечення, а однією із них є те, що ця виплата є результатом недобросовісності з боку набувача.

В ході розгляду справи судом встановлено, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) від 30.05.2023 №268-ОС «Про особовий склад», відповідача зараховано до списків особового складу та всіх видів забезпечення з 28.05.2023, як такого, що прибув для подальшого проходження військової служби з НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону (військової частини НОМЕР_3 ).

Водночас у зв`язку з наявністю правових підстав для звільнення відповідача з військової служби, на підставі клопотання військової частини НОМЕР_3 від 20.06.2023 №12/2845-Вих, питання його переміщення для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 залишено без реалізації.

П. 6 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.06.2023 №330-ОС, підпункт 1.26 пункту 1 наказу начальника військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2023 №268-ОС «Про особовий склад» щодо зарахування відповідача у розпорядження начальника НОМЕР_4 прикордонного загону скасовано, як нереалізований.

Однак відповідачеві здійснювались виплати грошового забезпечення за період з червня 2023 по серпень 2023 року в загальному розмірі 78 414, 62 грн, що підтверджується розрахунковими листами.

З наведеного слідує, що відповідач на момент виплати йому грошового забезпечення був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , а тому отримував таке грошове забезпечення без достатніх правових підстав для цього.

На переконання суду, відповідач знав, що отримані ним кошти не належать йому, оскільки був повідомлений про скасування наказу про його зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , не виконував службових обов`язків у складі військової частини НОМЕР_1 , таким чином відповідач усвідомлював, що його статус змінився, а право на грошове забезпечення припинилося.

Враховуючи вище викладене, відповідач не може вважатися добросовісним набувачем коштів в сумі 78 414, 62 грн в розумінні закону, а, отже, за змістом зобов`язань, що виникають внаслідок збереження або набуття майна без достатньої правової підстави у позивача виникло право на повернення безпідставно отриманого відповідачем майна, і виник обов`язок відповідача повернути безпідставно одержане майно.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані ними докази, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з тим, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки позивачем не зазначено про інші витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, то підстави для вирішення питання щодо стягнення судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення надмірно сплачених коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 безпідставно набуті грошові кошти у вигляді грошового забезпечення в сумі 78 414 (сімдесят вісім тисяч чотириста чотирнадцять) гривень 62 копійки.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 03.02.2025 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна