Справа № 380/10542/24
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2025 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Гавдик З.В., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчини дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (далі відповідач, ГУДМС України у Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області щодо відмови в прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства викладену в листі №4601.05-5278/46 І-24 від 08.04.2024;

- зобов`язати Головне управління державної міграційної служби України у Львівській області прийняти подану 04.05.2023 ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства Російської Федерації та видати їй паспорт громадянина України.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Відповідач вдруге, вирішуючи питання щодо прийняття декларації позивача, при наявності сформованої позиції суду про те, що ОСОБА_1 мала повне право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримати документ про припинення громадянства Російської Федерації наразі не є можливим, а також про те, що з початку повномасштабного вторгнення законодавство України не зазнало змін в частині визначення порядку дій та їх послідовності щодо відсутності в особи можливості отримання документа про припинення громадянства такої держави з незалежних від неї причин, що в свою чергу призводить до фактичного порушення прав такої особи, про що викладено в судових рішеннях у справі №380/16128/23, обмежився лише: поверхневим роз`ясненнями норм законодавства щодо процедури припинення іноземного громадянства; констатуванням факту, що подана позивачем декларація не відповідає вимогам Наказу Міністерства внутрішніх справ України №715 від 16.08.2012; посиланням на факт, що припинення іноземного громадянства та процедура припинення іноземного громадянства належать до виключної компетенції уповноважених органів іноземної держави та регулюються відповідними нормативноправовими актами іноземної держави; повідомленням про існування проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканості України» реєстраційний №9585. А отже, фактично відповідач вдруге за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 , від 04.05.2023 не надав оцінки наведених в ньому підстав для подачі декларації. Висновків суду, наведених в судових рішеннях у справі №380/16128/23, щодо доводів наведених позивачем в зверненні від 04.05.2023, не враховано. Позивач не погоджується з наданою відповіддю, яка за своєю суттю фактично є відмовою від прийняття поданої нею декларації та вважає такі дії відповідача протиправними і такими, що порушують її права за захистом яких вона змушена звертатися до суду з цим позовом. Позивач наголошує, що оцінка її доводам щодо обґрунтованості підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства надана в ході розгляду справи №380/16128/23 та полягає в тому, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що позивач має право на подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Повідомив суд, що відповідач на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 у справі №380/16128/23, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024, повторно розглянув декларацію позивача від 04.05.2023 про відмову від іноземного громадянства з урахуванням правової оцінки, наданої судом, вказавши у відсутності підстав для її прийняття, про що відповідач повідомив позивача рекомендованим листом від 08.04.2024 №4601.05-5278/46.1-24. Звертає увагу суду, що позивач подала декларацію про відмову від іноземного громадянства від 04.05.2023 в довільній формі, форма якої не передбачена жодним нормативно-правовим документом України, а тому за суттю і формою не є підставою у її прийнятті. В свою чергу, відповідач не вправі прийняти та оформити вищевказану декларацію позивача від 04.05.2023, оскільки остання не вказала по якому саме пункту декларації необхідно її приймати і відповідачу не зрозуміло який пункт необхідно зазначати при оформленні та реєстрації поданої позивачем декларації. Відповідач при прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства від осіб не вправі самовільно зазначати необхідні пункти причини неотримання ними документа про припинення іноземного громадянства, при поданні декларації причини мають вказувати саме особи, які її подають. Також відповідач наголосив, що порядок та строки припинення громадянства належать до виключної компетенції уповноважених органів іноземної держави та регулюються відповідними нормативно-правовими актами цієї держави і вплинути на ситуацію щодо припинення іноземного громадянства особами, які набули громадянство України, уповноважені органи України не мають правових підстав. Позивач не підтвердила належним чином існування у неї підстав, які згідно із абзацом 13 статті 1 Закону України «Про громадянство України» вважаються незалежною від особи причиною неотримання нею документа про припинення іноземного громадянства (підданства), і також не надала документів на підтвердження інших обставин, які відповідно до законодавства можуть бути підставою прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства за відсутності незалежної причини. Щодо вимог зобов`язального характеру відповідач наголошує, що такі належать до його виключної дискреції.

Також відповідач надав додаткові пояснення та вказав, що твердження позивача про неможливість припинити громадянство Російської Федерації та набути громадянство України в період повномасштабного вторгнення Російської Федерації не відповідають дійсності та спростовуються наданими доказами, оскільки громадяни Російської Федерації і надалі припиняють громадянство та набувають громадянство України відповідно до законодавства України.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді у даній справі відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується копією паспорта НОМЕР_1 .

Позивач 12.04.2021 документована тимчасовим посвідченням громадянина України № НОМЕР_2 , терміном дії до 02.11.2022. Відповідно до довідки №383 позивач з 02.11 2021 є громадянкою України.

Позивач 04.05.2023 із відповідним супровідним листом подала до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області декларацію про відмову від іноземного громадянства у зв`язку з тим, що існують незалежні від неї причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) Російської Федерації.

Листом від 08.05.2023 відповідач повідомив позивача, що саме на неї покладається обов`язок припинити іноземне громадянство про що подати відповідний документ. Зазначено, що паспорт громадянина України позивач зможе отримати лише в разі надання документа про припинення іноземного громадянства.

Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивач звернулася з позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.11.2023, що набрало законної сили 25.03.2024 (Постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду) визнано протиправною відмову у прийнятті декларації ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства управління Державної міграційної служби України у Львівській області, оформлену листом від 08.05.2023 та зобов`язано ГУДМС України у Львівській області повторно розглянути декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації ОСОБА_1 , та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

08.04.2024 ГУДМС України у Львівській області повторно розглянуло звернення ОСОБА_1 від 04.05.2023 (супровідний лист з викладенням обставин, що унеможливлюють для неї виконання взятого зобов`язання по виходу з громадянства Російської Федерації з доданою Декларацією про відмову від громадянства Російської Федерації) та повідомило позивача в листі №4601.05-5278/46 І-24 від 08.04.2024 про відсутність у ГУДМС України у Львівській області правових підстав для прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства.

З огляду на зазначену відповідь, позивач знову звернулася до суду, вже з даним позовом.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується приписами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також бере до уваги положення законів та підзаконних нормативно-правових актів у відповідних редакціях.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 4 Конституції України визначено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-III (далі - Закон №2235-III, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону №2235-ІІІ особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Факт того, що позивач має право на отримання українського громадянства за вказаних вище обставин відповідачем не спростовується.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону №2235-III іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Своєю чергою, зобов`язання припинити іноземне громадянство це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (ч. 1 ст. 1 Закону №2235-III).

При цьому, за визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону №2235-ІІІ:

- незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури;

- декларація про відмову від іноземного громадянства документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2235-III іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

Указом Президента України від 27.03.2001 №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень відповідно до пунктів 117 та 119 якого у разі прийняття щодо особи рішення про встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України або оформлення набуття громадянства України територіальний орган Державної міграційної служби України, дипломатичне представництво чи консульська установа України за місцем її проживання реєструють особу громадянином України.

Такій особі видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, яка подається нею для одержання документів, що підтверджують громадянство України.

Особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 9 Закону №2235-ІІІ передбачено, що умовами прийняття до громадянства України є подання іноземцем зобов`язання припинити іноземне громадянство. Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Отже особа, яка набула громадянство України, у випадку неможливості подати документ про припинення іноземного громадянства (підданства) з незалежних від неї причин, може подати до уповноваженого органу України декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Позивач набула громадянство України за територіальним походженням в порядку ст. 8 Закону №2235-III та документоване тимчасовим посвідченням громадянина України, як вже встановлено судом вище.

Згідно з зобов`язанням позивач зобов`язалася протягом двох років з моменту набуття нею громадянства України припинити громадянство Російської Федерації і подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства Російської Федерації. У разі неотримання з незалежних від неї причин документа про припинення громадянства (підданства) Російської Федерації позивач зобов`язалася подати декларацію про відмову від громадянства (підданства) Російської Федерації і повернути національний паспорт громадянина Російської Федерації до уповноваженого органу цієї держави. Позивач відповідне зобов`язання підписала. Отже зазначений дворічний термін спливав 02.11.2023.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 3) та до цього часу дія воєнного стану продовжена відповідними Указами Президента України.

Згідно з ч. 3 ст. 78 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Листом Міністерства закордонних справ України від 13.10.2022 №72/11-612/1-81401 повідомлено Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, Офіс Президента України, Апарат Верховної Ради України, відповідно до п. 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376, що після письмового повідомлення російській стороні про рішення української сторони розірвати дипломатичні відносини, встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною і Російською Федерацією, здійсненим у м. Мінську 14.02.1992, зазначений міжнародний договір припинив свою дію 24.02.2022.

Отже, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України розірвано дипломатичні відносини між двома державами та припинено роботу консульських установ, що є загальновідомими обставинами.

Визнання офіційно цього факту не потребує додаткового доведення з боку позивача про наявність незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), адже як в законодавстві України, так і в законодавстві Російської Федерації відсутнє правове регулювання процедури припинення громадянства (підданства) за ініціативою особи в разі ведення воєнних дій між відповідними державами.

Позивач, ще 04.05.2023 первинно звернулася із відповідним супровідним листом подала до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області декларацію про відмову від іноземного громадянства у зв`язку з тим, що існують незалежні від неї причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) Російської Федерації.

Суд наголошує, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на те, що оскаржена у цій справі відмова відповідача, фактично стала результатом виконання рішення суду, яким зобов`язано повторно розглянути питання прийняття декларації позивача про відмову від іноземного громадянства, твердження ГУДМС України у Львівській області про пропуск позивачем дворічного терміну на подання документа про припинення іноземного громадянства визначеного законодавством, суд вважає безпідставними.

За таких обставин, у зв`язку із розірванням дипломатичних зв`язків між Україною та Російською Федерацією та призупиненням діяльності російських закордонних установ в Україні, позивач позбавлена можливості в Україні отримати документ про припинення громадянства Російської Федерації від дипломатичного представництва чи консульської установи вказаної країни. Також позбавлена позивач повторної можливості подати заяву про вихід з громадянства Російської Федерації до дипломатичного представництва чи консульської установи Російської Федерації в іноземній державі через відсутність у неї дозволу на постійне проживання у відповідній іноземній державі.

У суду немає заперечень, щодо того, що позивач вживала заходи та вчиняла дії щодо припинення громадянства Російської Федерації, які з незалежних від неї причин, не мали відповідного позитивного результату.

В такому випадку законодавство України передбачає можливість подання декларації про відмову від іноземного громадянства, що і було зроблено позивачем.

Суд зазначає, що на момент первинного звернення позивача до відповідача відсутність у чинному законодавстві України альтернатив або відповідного правового механізму вирішення подібних спірних правовідносин нівелює реалізацію права особи на оформлення припинення громадянства іноземної держави з огляду на неможливість де-факто ним скористатися, незважаючи на його проголошення де-юре, та не може бути підставою для відмови у захисті такого права загальними засобами, передбаченими Законом №2235-ІІІ.

Суд погоджується, що позивач мала законні очікування на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства вдруге, оскільки вважала, що отримати документ про припинення громадянства Російської Федерації через введення воєнного стану України та припинення діяльності всіх консульських установ цієї держави на території України, є неможливим.

Проте, у даному випадку суд враховує доводи відповідача стосовно того, що Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України» від 20.08.2024 №3897-ІХ регулює питання пролонгації строку на виконання зобов`язання припинити громадянство Російської Федерації на період дії в Україні воєнного стану для того, щоб після скасування або припинення воєнного стану громадяни Російської Федерації, які перебувають в процедурі набуття громадянства України, змогли належним чином виконати взяте зобов`язання перед державою Україна про припинення попереднього громадянства Російської Федерації.

Пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону встановлює виключний перелік осіб, які мають право подати саме декларацію про відмову від іноземного громадянства, до яких позивач не відноситься.

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що громадяни Російської Федерації та громадяни Республіки Білорусь (крім осіб, зазначених у пункті 3 цього розділу), які в період з 24 лютого 2020 року набули громадянство України відповідно до Закону України "Про громадянство України" і подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, зобов`язані подати документ про припинення іноземного громадянства до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, протягом 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, якщо строк виконання поданого зобов`язання сплив.

Суд вважає, що у даному випадку, навіть з урахуванням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 у справі №380/16128/23, застосуванню підлягає законодавство чинне на момент повторної відмови відповідача у прийнятті декларації. Так, у вказаній відмові відповідач, покликався на відповідний законопроект, який затверджений не був, однак пункт 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону набув чинності з дня, наступного за днем його опублікування згідно п.1 Прикінцевих та перехідних положень Закону (опубліковано в Голос України від 24.08.2024 № 110), тобто 25.08.2024.

Зазначена норма Закону викладена у формі імперативного припису, що не допускає множинного тлумачення та альтернативи дій, натомість такий є обов`язковим до виконання.

Отже, для належного завершення процедури набуття громадянства України станом на день розгляду справи в суді, позивач має встановлений законом пролонгований строк для припинення попереднього громадянства Російської Федерації.

З доказів у справі встановлено, що позивач зверталася до Російської Федерації із заявою від 04.02.2022 №80-14-29 про вихід з громадянства; згідно скріну електронного повідомлення позивач на 07.02.2022 була записана у відповідний міграційний орган з питань виходу із громадянства Російської Федерації. Згідно з квитанцією, яка наявна в матеріалах справи, позивач внесла відповідний консульський платіж, фактично менш ніж за місяць до початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України та припинення діяльності відповідних установ Російської Федерації. Тобто позивачем в межах дворічного строку вживались заходи з метою отримання від Російської Федерації документу про припинення іноземного громадянства (підданства), однак такі дії не призвели до його отримання з незалежних від неї причин, тому цілком виправданим є звернення з декларацією до органу ДМС з тим, щоб до закінчення встановленого строку виконати покладені на себе зобов`язання.

Проте, строк на виконання такого зобов`язання станом на сьогодні є пролонгований чинною нормою Закону, яка набрала законної сили, і такий строк встановлений протягом 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні, для припинення попереднього громадянства та подачі до уповноваженого державного органу належного документа про припинення попереднього громадянства з метою належного завершення процедури набуття громадянства України у встановлений Законом спосіб.

Отже підлягають застосуванню норми ст.ст. 1, 8, 9 Закону України «Про громадянство України» в яких вказано, що іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

В матеріалах справи відомості про те, що процедура припинення позивачем громадянства, яка має бути врегульована відповідним законодавством, саме зазначеної держави, не здійснюється чи була скасована.

Верховний Суд у постанові від 16.05.2024 у справі №580/3264/22 зазначив, що, запроваджуючи інститут подання декларації про відмову від іноземного громадянства, законодавець в імперативному порядку, насамперед, зобов`язав іноземця, який звернувся із відповідною заявою до органу ДМС протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подати документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України. Такі дії передбачають активну поведінку іноземця, спрямовану на безпосереднє самостійне вирішення питання щодо отримання ним документу про припинення громадянства (підданства) іншої держави.

Крім того, суд враховує доводи відповідача, стосовно того, що твердження позивача про неможливість припинити попереднє громадянство та набути громадянство України в період повномасштабного вторгнення не відповідають дійсності та спростовуються наданими доказами, оскільки громадяни Російської Федерації і надалі припиняють громадянство та набувають громадянство України відповідно до законодавства України. Слід врахувати, що законодавство Російської Федерації не передбачає автоматичного припинення громадянства у разі набуття громадянства іншої держави. Невиконання позивачем свого зобов`язання про вихід з громадянства у встановлений спосіб зумовить наявність у позивача подвійного громадянства (Російської Федерації та України), що порушить конституційний принцип єдиного громадянства в Україні, адже за законодавством Російської Федерації позивач продовжить вважатися громадянином цієї держави, якщо не пройде процедуру виходу з громадянства. Оскільки навіть повернення паспортного документу чи закінчення його терміну дії не свідчить про офіційне розірвання зв`язків з країною.

Як доказ, із врахуванням законодавства про захист персональних даних, відповідачем надано суду одну із довідок про припинення громадянства російської федерації від 25.11.2024 виданої посольством Російської Федерації в Угорщині, які надають громадяни Російської Федерації відповідачу, що припинили громадянство цієї країни саме в період збройної агресії Російської Федерації проти України та звернулися до Відповідача для набуття громадянства України в порядку статті 8 Закону України «Про громадянство України», як це вимагають норми вказаного Закону.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до приписів КАС України, не підлягають поверненню судові витрати позивачу, якому відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області (79007, Львівська обл., м. Львів, вул. Січових Стрільців, буд. 11) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп. 15.5 п. 15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Гавдик З.В.