Справа № 520/23210/23
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 р. Справа № 520/23210/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2024, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 05.11.24 по справі № 520/23210/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 09.02.2023 року №0-2033.

В обґрунтування позову зазначено, що податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 09.02.2023 року №0-2033 є протиправним та таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено в повному обсязі.

Скасовано податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 09.02.2023 року №0-2033.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що ставка податку у 2021 році для будівель торгівельних становила 1 % від мінімальної заробітної плати (6000,00 грн), встановленої законом на січень відповідного року, що складає 60,00 гривні за 1 кв.м бази оподаткування. Розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначеного у податковому повідомленні- рішенні від 09.02.2023 року №0-2033 за 2021 рік на суму 24456,00 грн за об`єкт: Нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 7, 9, 17а загальною площею 407,60 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «Ф-2», що знаходяться за адресою: місто Харків, вул. Лозівська, 5: сума податку склала 407,60 х 60,00 = 24456,00 грн, де 407,60 - загальна площа нежитлової будівлі, що перебуває у власності Позивача, 60,00 - ставка податку у 2021 році. Оскаржуване податкове повідомлення - рішення на вимоги ст. 42 ПК України направлено засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу Позивача.

Представник відповідача зазначає, що обов`язок платника податку сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виникає у власників з дня виникнення права власності на об`єкти нерухомості, що відповідно до норм ПК України є об`єктами оподаткування.

Законодавством України не визначено процедури та механізму кваліфікації об`єкту нерухомого майна у цілях справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як будівлі промисловості. Визначення належності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого Наказом від 17.08.2020 № 507 Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації. Ідентифікація будівель здійснюється за їх функціональним призначенням із застосуванням відповідної методики, затвердженої Державним класифікатором.

Для визначення класифікації будівель відповідно до Державного класифікатора, Позивачу необхідно звернутись до органу, уповноваженого на ведення Державного класифікатора - Державного науково - дослідного інституту автоматизованих систем у будівництві Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України - для отримання експертного висновку щодо приналежності описаного об`єкта нерухомості до певного класу будівель за Державним класифікатором. Проте, суд врахував звіт про проведення технічного обстеження від 11.12.2019 року, який виконаний експертом з технічного обстеження будівель та споруд ОСОБА_2 .

На переконання представника відповідача, рішення Харківського окружного адміністративного суду 05.11.2024 у справі № 520/23210/23 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, оскільки невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_1 , з 10.04.1997 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області.

Основними видами економічної діяльності якої визначено виробництво інших меблів (код КВЕД 31.09), виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів (код КВЕД 16.23, основний).

Допоміжна діяльність позивача з 2021року є 47.91 - Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 47.99 - Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами».

Для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції) позивачем використовуються столярні цехи №№ 7, 9, 17а загальною площею 407,60 кв.м., розташовані на першому поверсі нежитлової будівлі літ. «Ф-2», за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищевказані об`єкти промисловості перебувають у власності позивача на підставі договору купівлі - продажу від 29.11.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМО Хаславською К.В.

Реєструючи 29.11.2019 року договір купівлі - продажу нерухомого майна між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 приватним нотаріусом ХМО Хаславська К.В. було приєднано до реєстру технічний паспорт, який виконаний ТОВ «Будівельний інвестиційний центр» 15.11.2019 на замовлення власника (продавця) ОСОБА_3 (інвентаризаційна справа №67-2).

Відповідно експлікації, яка являється невід`ємною частиною вищевказаного технічного паспорту від 15.11.2019 року, призначення групи нежитлових приміщень №№ 7, 9, 17а загальною площею 407,60 кв.м., які розташовані на першому поверсі будівлі літ. «Ф-2», за адресою: АДРЕСА_1 , віднесено до цехів.

Аналогічна інформація щодо функціонального призначення промислових приміщень «ЦЕХИ» вказана у звіті з незалежної оцінки майна пароль пошуку ХЖФЕЮЮ337959, від 27.11.2019 виданого ТОВ «ЦЕНТР ЕКСПЕРТ ГРУП ТОВ» (п. 3 договору купівлі-продажу від 29.11.2019 року).

Окремо суд зазначає, що на сторінці 3 абзац 2 звіту про проведення технічного обстеження від 11.12.2019 року, який виконаний сертифікованим експертом з технічного обстеження будівель та споруд ОСОБА_2 , вказано, що згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018- 2000 виробничі приміщення (столярні цехи) №№ 7, 9, 17а, які розташовані на першому поверсі нежитлової будівлі літ. «Ф-2», площею 407,6 кв.м. по АДРЕСА_1 , відносяться до будівель промисловості (код 1251.9, будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічні).

Також судом встановлено, що відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 09.02.2023 року №0-2033, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2021 рік - 24456,00 грн. у якості податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 407,60 кв.м.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 09.02.2023 року №0-2033 є таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом пункту 8.1 статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Пунктом 8.3 статті 8 ПК України визначено, що до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до підпункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно.

Відповідно до п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 261 ПК України).

Відповідно до положень п.п. 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Положеннями ст. 265 Податкового кодексу України визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

У відповідності до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України встановлено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку, зокрема за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Таким чином податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно, а платником такого податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Пунктом 12.3. статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Рішенням Харківської міської ради Харківської області від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», зі змінами, ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості у м. Харкові на 2017 рік та наступні роки встановлено у таких розмірах:

- будівлі готельні - 1 відсоток;

- будівлі офісні - 1 відсоток;

- будівлі торговельні - 1 відсоток;

- гаражі - 0,1 відсотка;

- будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток;

- господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотків;

- інші будівлі - 0,1 відсотка.

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що до об`єктів нежитлової нерухомості (столярні цеха №№ 7, 9, 17а загальною площею 407,60 кв.м., розташовані на першому поверсі нежитлової будівлі літ. «Ф-2», за адресою: АДРЕСА_1 ), органом місцевого самоврядування встановлено податок у розмірі 0,1 відсотка від мінімальної заробітної плати, встановленої законом до відповідного податкового періоду за 1 кв. метр.

Крім того, підпункт «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно правового висновку, сформованого у постанові Верховного Суду від 17.02.2020 у справі №820/3556/17 визначено, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Колегія суддів дослідивши матеріали справи встановила, що позивачем у грудні 2020 року на адресу відповідача направлявся лист з додатками (ідентифікатор АТ «Укрпошта» 510 від 27.11.2020 року), яким повідомлено, що столярні цехи №№ 7, 9, 17а загальною площею 407,60 кв.м., розташовані на першому поверсі нежитлової будівлі літ. «Ф-2», за адресою: АДРЕСА_1 ), які перебувають у власності позивача використовуються ним за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 промислової продукції згідно основних видів економічної діяльності (код КВЕД 31.09 виробництво інших меблів, код КВЕД 16.23 виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів) та не являються об`єктом оподаткування.

Отже, відповідач не взяв до уваги зазначений лист позивача від 27.11.2020 року.

Крім того, державний реєстр речових прав на нерухоме майно з 29.11.2019 року містить технічний паспорт від 15.11.2019 року (виконаний ТОВ Будівельний інвестиційний центр»), але відповідач в порушення підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України у органів державної реєстрації прав на нерухоме майно або у позивача ці документи не запитував, у лютому 2023 року розрахунок суми податку з об`єкта/ об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності позивача, за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості контролюючим органом не здійснювався.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 09.02.2023 року №0-2033 є таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 року по справі № 520/23210/23 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 по справі № 520/23210/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.А. Калиновський