Справа № 240/13592/24
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. Житомир

справа № 240/13592/24

категорія 109040000

Житомирський окружний адміністративний суд

у складі судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул.Лятошинського Бориса, 5, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 01.08.2024 за вх.№43048/24) просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області №1519/02-31 від 05.07.2024 про відмову у вчиненні нотаріальної дії;

- зобов"язати Житомирську державну нотаріальну контору Житомирської області припинити обтяження реєстраційний номер 3144147, зареєстроване 26.04.2006, та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо обтяження нерухомого майна, а саме "будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: АДРЕСА_1 ".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у жовтні 1969 року придбала 1/2 частину незавершеного будівництва житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

16 травня 2024 року зареєстровано право власності на закінчений об"єкт будівництва - житловий будинок, спільна часткова власність, розмір частки 1/2 загальною площею 130,9 кв.м.

Вказує, що 20 серпня 1970 року взяла позику у Житомирської панчішної фабрики «Комсомолка», як працівник підприємства у сумі 200 рублів, погашення позики відбувалося щомісячно та вчасно, ще у 1975 році.

Однак, 26.04.2006 реєстратором Першої Житомирської державної нотаріальної контори зареєстровано обтяження №3144147 на підставі повідомлення, б/н 20.08.1970 від Житомирської панчішної фабрики, на "будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: АДРЕСА_1 ". При цьому, реєстратор з невідомих причин вніс у графу «Власник» невідому особу.

Зазначає, що з підтверджуючими документами звернулася до нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області про зняття заборони з належної 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2 , однак державний нотаріус ОСОБА_2 відмовив, у зв"язку з тим, що заборона накладена на іншу особу, на цілий житловий будинок №11/2.

Позивач зазначає, що є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2 , але у зв`язку з наявністю запису про заборону відчуження даного будинку порушено її право приватної власності, а тому звернулася до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 05.08.2024 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у строк, зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі надіслав до суду відзив на позовну заяву (за вх.№45769/24).

У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Зазначає, що в оскаржуваній постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 05.07.2024 №1519/02-31 правомірно зазначено про відсутність підстав для зняття заборони відчуження на нерухоме майно, оскільки заборона накладена на іншу особу та на цілий будинок АДРЕСА_3 .

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до дублікату договору купівлі-продажу від 01 жовтні 1969 року ОСОБА_1 придбала 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вказаний договір засвідчено нотаріусом Першої Житомирської державної нотаріальної контори.

Згідно з довідкою №2827 від 10.05.2024 Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, згідно з матеріалами інвентаризаційної справи №9932, до моменту внесення даних в електронну базу - Реєстр прав власності на нерухоме майно (2003 рік) за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на нерухоме майно, а саме на 1/2 ід. частина житлового будинку зареєстровано за ОСОБА_1 .

16 травня 2024 року позивачем зареєстровано право власності на закінчений об"єкт будівництва - житловий будинок, спільна часткова власність, розмір частки: 1/2, загальною площею 130,9 кв.м. про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав за реєстраційним номером 55096998.

При цьому позивач дізналася, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про заборону відчуження об"єкта нерухомого майна, а саме: запис №3144147, тип обтяження - заборона (архівний запис), зареєстрований 26.04.2006 реєстратором: Перша Житомирська державна нотаріальна контора, об"єкт обтяження: «будинок, состав: ціле. состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: Житомирська область, м.Житомир, провул. Каховський, 3, будинок 11/2» на підставі повідомлення б/н від 20.08.1970 Житомирської чулочної фабрики.

На звернення позивача Житомирський обласний державний нотаріальний архів листом від 26.04.2024 №994/01-21 повідомив, що згідно з Реєстром Першої Житомирської державної нотаріальної контори для реєстрації заборон відчуження житлових будинків, квартир та іншого нерухомого майна, та арештів, накладених судовими та слідчими органами, наявний реєстраційний запис №42 від 20.08.1970 щодо реєстрації заборони відчуження нерухомого майна, належного ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава обтяження: повідомлення Житомирської панчішної фабрики від 20.08.1970.

Крім того, листом від 03.12.2015 за вих.№1691 Публічне акціонерне товариство «Україна» (правонаступник Акціонерного товариства закритого типу «Україна» (наказ від 28.03.2011 №38), яке у свою чергу стало правонаступником - Житомирської ордена «Знак пошани» панчішної фабрики «Комсомолка» (витяг з наказу №40-а від 10.06.1992)) за підписом генерального директора та головного бухгалтера, повідомили, що заборгованість за ОСОБА_1 відсутня, позика погашена повністю.

З урахуванням наявності вказаних документів, а саме: довідки ПАТ «Україна» від 03.12.2015 №1691, витягу з наказу №40-а від 10.06.1992, договору купівлі-продажу від 01.10.1969, позивач звернулася до Житомирської державної нотаріальної контори із заявою про зняття заборони з належної ОСОБА_3 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_3 .

Державний нотаріус Житомирської державної нотаріальної контори Поліщук А.І. за результатами вивчення вказаних документів та розгляду заяви позивача, виніс постанову №1519/02-31 від 05.07.2024 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у знятті заборони належної ОСОБА_3 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_3 , у зв"язку з тим, що заборона накладена на іншу особу, на цілий житловий будинок АДРЕСА_3 .

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача із даним позовом до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулюється Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-IV від 01.07.2004 (далі - Закон №1952-IV, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Положеннями пункту 4 частини першої статті 4 Закону України №1952-ІV передбачено, що державній реєстрації прав підлягають, серед іншого, обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, як то заборона відчуження та/або користування.

Пунктом 9 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 №3425-XII (далі - Закон №3425-XII) передбачено, що нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: накладають та знімають заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно, а також у випадках, встановлених законодавством, - рухомого майна. Державним реєстратором є нотаріус (п.2 ч.1 ст.10 Закону №1952-ІV).

Внесення відомостей до Державного реєстру прав врегульовано статтею 26 Закону України №1952-ІV.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України №1952-ІV за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України №1952-ІV відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

При цьому, законом України «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» щодо усунення законодавчих колізій та прогалин» від 14 липня 2020 року №775-ІХ (далі - Закон №755-ІХ), який набрав чинності 08 серпня 2020 року, внесено зміни до пункту 9 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон 3425-ХІІ).

У зв`язку з цим, зняттю заборони відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації, надано статусу нотаріальної дії.

З огляду на вищевказане, безпідставними є доводи відповідача про неналежність Житомирської державної нотаріальної контори, як відповідача, оскільки матеріали справи свідчать, що позивач зверталася із заявою про зняття заборони відчуження нерухомого майна саме до Житомирської державної нотаріальної контори, у зв"язку з чим відповідачем прийнято оскаржуване рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Вчинення нотаріальної дії «зняття заборони» регулюється статтею 74 Закону №3425-XII, главою 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 (далі - Порядок) «Накладання та зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації», Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України №3253/5 від 22.12.2010 (далі - Правила).

Відповідно до вимог статті 74 Закону №3425-ХІІ, нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно у зв`язку із повідомленням кредитора (позикодавця) про погашення позики (кредиту).

В даному випадку, нотаріус може вчинити дію щодо зняття обтяження на нерухоме майно, яке передане в іпотеку іпотекодержателю за наявності повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, тобто повідомлення про повне виконання зобов`язань іпотекодавцем.

Таким чином, у зв`язку з наданням зняттю заборони статусу нотаріальної дії, при її вчиненні нотаріуси керуються також загальними правилами вчинення нотаріальних дій, що визначені у главі 4 розділу III Закону №3425- XII та розділі І Порядку, зокрема, щодо встановлення особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, перевірки цивільної правоздатності та дієздатності юридичної особи, перевірки повноважень представника особи тощо.

Відповідно до пункту 5 глави 15 розділу II Порядку нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу відкриття спадщини на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; за рішенням суду.

Як доказ зазначеного нотаріусу боржником подаються: копія зобов`язання, копія договору застави/іпотеки, квитанція про внесення в депозит нотаріуса належних кредиторові грошових коштів або цінних паперів, які свідчили б про повне і безумовне виконання зобов`язання, копія повідомлення нотаріуса кредиторові про внесення боргу в депозит, копія заяви боржника, переданої нотаріусом кредиторові відповідно до вимог цього Порядку, щодо вчинення цим кредитором необхідних дій із зняття заборони відчуження тощо.

Пунктами 6, 18, 19, 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі - Порядок №1127), визначено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Так, судом встановлено, що державний нотаріус Житомирської державної нотаріальної контори Поліщук А.І. за результатами розгляду заяви позивача, виніс постанову №1519/02-31 від 05.07.2024 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у знятті заборони належної ОСОБА_1 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_3 , у зв"язку з тим, що заборона накладена на іншу особу, на цілий житловий будинок АДРЕСА_2 .

Зазначена підстава відмови підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №381946360, відповідно до якої містяться відомості про заборону відчуження об"єкта нерухомого майна, а саме: запис №3144147, тип обтяження - заборона (архівний запис), зареєстрований 26.04.2006 реєстратором: Перша Житомирська державна нотаріальна контора про обтяження об"єкту: "будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: АДРЕСА_1 " на підставі повідомлення б/н від 20.08.1970 Житомирської чулочної фабрики. Водночас у розділі власник об"єкта обтяження вказано « ОСОБА_4 , причина відсутності коду: архівний запис».

Водночас право власності позивача на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_3 , з моменту придбання (01.10.1969) підтверджується належними доказами та не заперечується відповідачем.

Аналізуючи зміст наведених документів, а також враховуючи довідку Житомирського обласного державного нотаріального архіву від 26.04.2024, якою підтверджено ідентифікуючі ознаки підстави обтяження (повідомлення Житомирської панчішної фабрики від 20.08.1970), суд дійшов висновку, що запис про державну реєстрацію обтяження №3144147 вочевидь внесено Першою Житомирською державною нотаріальною конторою в реєстр із помилковою інформацією, а саме замість внесення відомостей про власника об"єкту обтяження - ОСОБА_1 , помилково вказано ОСОБА_4 , крім того помилково вказано заборону відчуження на весь будинок "будинок, состав: ціле", замість правильного 1/2 будинку.

Згідно з частиною статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції станом на час звернення позивача до відповідача) у разі допущення технічної помилки (граматичної описки, друкарської, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися.

Разом з тим, суд зазначає, що державний нотаріус позбавлений можливості виправити технічну помилку, допущену під час внесення відомостей про обтяження речових прав вчинену не ним безпосередньо.

З огляду на вказане, враховуючи встановлену помилковість інформації наявної у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно у записі про державну реєстрацію обтяження №3144147 суд дійшов висновку, що відповідачем не допущено протиправних дій щодо відмови в скасуванні реєстрації обтяження №3144147 у зв"язку з відсутністю технічної можливості за наявності вищевказаних протиріч.

При цьому суд зазначає, що Конституцією України передбачено, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Варто наголосити, що листом від 03.12.2015 за вих.№1691 Публічне акціонерне товариство «Україна» (правонаступник Акціонерного товариства закритого типу «Україна» (наказ від 28.03.2011 №38), яке у свою чергу стало правонаступником - Житомирської ордена «Знак пошани» панчішної фабрики «Комсомолка» (витяг з наказу №40-а від 10.06.1992)) за підписом генерального директора та головного бухгалтера, повідомили, що заборгованість за ОСОБА_1 відсутня, позика погашена повністю.

З урахуванням того, що на сьогоднішній день жодної правової підстави для продовження дії обтяження відповідного нерухомого майна немає, як і жодного іншого способу припинити відповідне обтяження, суд вважає за можливе захистити права позивача шляхом прийняття відповідного судового рішення.

Обтяження у вигляді заборони на об`єкт нерухомого майна підлягають скасуванню адміністративним судом не зважаючи на відсутність факту протиправності у діях та рішеннях відповідача в даній справі, позаяк за правилами частини четвертої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

За правилами частин першої, другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод№1 від20.03.1952, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Як і поняття цивільних прав і обов`язків, концепція майна в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а відтак і майном.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Стаття 1 Першого протоколу, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності (рішення ЄСПЛ Броньовський проти Польщі). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між загальною суспільною потребою та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (рішення Спорронг та Льоннрот проти Швеції від 23.09.1982 а також рішення Брумареску проти Румунії).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що Конвенція у цілому вимагає збереження балансу між інтересами суспільства і основними правами людини, а у випадку позбавлення власності, встановлені обмежень на користування нею чи в інших подібних випадках справедливість вимагає, щоб особам, які постраждали, було надано право оскаржувати рішення уряду з питань позбавлення власності, встановлення контролю за її використанням і було надане відшкодування (рішення ЄСПЛ у справах :Максименко та Герасименко проти України від 16.05.2013,Андрій Руденко проти України від 21.12.2010,Сук проти України від 10.03.2011,/West Alliance Limited проти України від 23.01.2014,Новоселецький проти України від 22.02.2005).

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може застосувати будь-який спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, суд враховує, що виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Підсумовуючи наведене суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача, у даному випадку, є зобов`язання Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області скасувати запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження: 3144147, що зареєстровано 26.04.2006 Першою Житомирською державною нотаріальною конторою; на підставі повідомлення б/н, 20.08.1970, Житомирська чулочна фабрика; щодо обтяження нерухомого майна, а саме "будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: Житомирська область, м.Житомир, провул. Каховський, 3, будинок 11/2".

З урахуванням вказаного, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до положень ст.139 КАС України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 271, 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 . ідн. номер НОМЕР_1 ) до Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області (вул. Леха Качинського, 12А, м.Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл.,10014, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Зобов`язати Житомирську державну нотаріальну контору Житомирської області скасувати запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження: 3144147, що зареєстроване 26.04.2006 Першою Житомирською державною нотаріальною конторою; на підставі повідомлення б/н, 20.08.1970 Житомирської чулочної фабрики; об"єкт обтяження: "будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: Житомирська область, м.Житомир, провул. Каховський, 3, будинок 11/2", що стосується права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Горовенко

Повний текст складено: 03 лютого 2025 р.

03.02.25