Справа № 580/11995/24
Суддя: Валентина ЯНКІВСЬКА
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року справа № 580/11995/24
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді: Янківської В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

03 грудня 2024 року ОСОБА_1 подав позов до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 з приводу прийняття рішення по суті рапорту (вх. № 1789 від 16.09.2024) водія відділення взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 ;

2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 в особі командира Військової частини НОМЕР_1 належним чином розглянути по суті рапорт (вх. № 1789 від 16.09.2024), поданий водієм відділення взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 та прийняти рішення про звільнення з військової служби водія відділення взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 на підставі пп. "г" п.2 ч.4, абз. 14 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він зареєстрований і проживає по АДРЕСА_1 . Також з ним однією сім`єю, проживає його рідний брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який у 2023 році важко захворів на онкологічне захворювання у зв`язку з чим, його визнано особою, яка має інвалідність. Згідно довідки до акту МСЕК серії 12 ААГ № 683093 від 25.01.2024, ОСОБА_2 присвоєно групу інвалідності І Б, визнано таким, що потребує постійної сторонньої допомоги. У зв`язку з зазначеними обставинами, 16.09.2024 позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 , з рапортом, який зареєстровано за вхідним номером 1789 від 16.09.2024 та просив звільнити його з військової служби під час мобілізації у запас на підставі абз. 14 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Однак, не зважаючи на зазначені факти і обставини командування військової частини НОМЕР_1 , відповідне рішення про звільнення позивача з військової служби не прийняло, рапорт належним чином не розглянуло та не повідомило позивача про результати розгляду його рапорту. Інформацію про стан розгляду рапорту позивач отримав лише з листом у відповідь на адвокатський запит за № 496 від 24.10.2024, з якою надіслано також копію рапорту позивача від 16.09.2024. Так, на титульному аркуші копії рапорту наявна резолюція «Вважаю не доцільним», а на звороті першої сторінки рапорту наявний рукописний напис з відтиском штампів «КОПІЯ» і «ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ», зміст яких зводиться до того, що у ОСОБА_2 , також є інші брати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не є особами з інвалідністю, а також немає документів, що останні самі потребують постійного стороннього догляду, а тому у ОСОБА_1 не виникло право на звільнення з військової служби. Таким чином, посадові особи відповідача фактично висловили позицію щодо відмови позивачу у звільненні з військової служби, шляхом резолюції командира військової частини на рапорті і рукописних записів на зворотному аркуші рапорту від імені т.в.о. помічника командира з правової роботи, оскільки вважали, що у нього відповідне право не виникло. В той же час, жодним чином про результати розгляду рапорту позивача не повідомили, та відповідного рішення щодо звільнення з військової служби або відмови у звільненні з військової служби, прийнято не було.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що враховуючи правові вимоги, визначені п. 2 Розділу ІІІ Порядку № 531, за результатом розгляду рапорту позивача командиром Військової частини НОМЕР_1 прийняте рішення про відмову у його задоволенні. Вказане рішення відображено в лівому куті першої сторінки рапорту позивача шляхом накладення резолюції «Вважаю недоцільним», а правова підстава та обґрунтування відмови у задоволенні рапорту викладені помічником командира Військової частини НОМЕР_1 з правової роботи на зворотному боці першого аркушу рапорту. До рапорту не додано документів, що підтверджують потребу у постійному догляді для інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю та потребує постійного догляду. Вказане рішення командира Військової частини НОМЕР_1 було доведено до позивача шляхом надання йому копії його рапорту з відповідною резолюцією та з зазначеними правовою підставою і обґрунтуванням відмови. Таким чином, відповідач, при розгляді рапорту позивача про його звільнення з військової служби, повністю дотримався визначеного нормами чинного законодавства України порядку реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатом розгляду рапортів військовослужбовців, тобто відповідач діяв у спосіб та в порядку, передбачені чинним законодавством, і будь-яких порушень законних прав свобод та інтересів позивача не допустив.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 , є солдатом, водієм взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

ОСОБА_1 зареєстрований і проживає по АДРЕСА_1 .

З позивачем однією сім`єю, проживає його рідний брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який у 2023 році важко захворів на онкологічне захворювання у зв`язку з чим, його визнано особою, яка має інвалідність.

Згідно довідки до акту МСЕК серії 12 ААГ № 683093 від 25.01.2024, ОСОБА_2 присвоєно групу інвалідності І Б, визнано таким, що потребує постійної сторонньої допомоги.

Вказані обставини підтверджуються посвідченням серії НОМЕР_3 від 06.02.2024, виданим Управлінням соціального захисту Тульчинської РДА.

У зв`язку з зазначеними обставинами, 16.09.2024 позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 , з рапортом, який зареєстровано за вхідним номером 1789 від 16.09.2024 та просив звільнити його з військової служби під час мобілізації у запас на підставі абз. 14 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Також свій рапорт позивач мотивував тим, що усі родичі І та ІІ ступеню споріднення, які є живими на даний час, проживають на значному територіальному віддаленні від місця проживання брата позивача, та мають об`єктивні перешкоди для здійснення догляду за ОСОБА_2

За результатом розгляду рапорту позивача командиром Військової частини НОМЕР_1 прийняте рішення про відмову у його задоволенні.

Вказане рішення відображено в лівому куті першої сторінки рапорту позивача шляхом накладення резолюції «Вважаю недоцільним», а правова підстава та обґрунтування відмови у задоволенні рапорту викладені помічником командира Військової частини НОМЕР_1 з правової роботи на зворотньому боці першого аркушу рапорту.

Вважаючи, що відповідачем вчинено протиправну бездіяльності, а саме не прийняття письмового рішення по суті рапорту позивача, повідомлення останнього про результати розгляду такого рапорту, а також подальшого звільнення з військової служби згідно пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26, абз. 14 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач звернувся до суду позовною заявою.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено: ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався і такий стан діє дотепер.

Нормативно-правовим актом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, є Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (частина перша статті 1 Закону №2232-XII).

За приписами частини першої статті 1 Закону №2232-XII, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону №2232-XII, військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону №2232-XII).

Правові підстави звільнення під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період визначені пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Згідно п. 2 Розділу ІІІ Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 року № 531, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 року за № 1214/42559, командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Судом встановлено, що позивач згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.06.2023 року № 186, з 29 червня 2023 року зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

16.09.2024 року в стройовій частині Військової частини НОМЕР_1 зареєстровано рапорт позивача за вх. № 1789 з доданими матеріалами на 80 аркушах, в якому він просить звільнити його з військової служби в запас на підставі абз. 14 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За результатом розгляду рапорту позивача командиром Військової частини НОМЕР_1 прийняте рішення про відмову у його задоволенні. Вказане рішення відображено в лівому куті першої сторінки рапорту позивача шляхом накладення резолюції «Вважаю недоцільним», а правова підстава та обґрунтування відмови у задоволенні рапорту викладені помічником командира Військової частини НОМЕР_1 .

В даному випадку, матеріалами справи підтверджується, що позивачем реалізовано право на подання рапорту про звільнення, а саме подано рапорт від 16.09.2024, який розглянуто відповідачем та позивачу відмовлено у його задоволенні.

Із врахуванням зазначеного у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнаня протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 з приводу прийняття рішення по суті рапорту (вх. № 1789 від 16.09.2024) водія відділення взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , оскільки поданий позивачем рапорт про звільнення з військової служби відповідачем розглянутий.

Щодо наявності підстав для звільнення з військової служби суд зазначає таке.

Позивач вказує на наявність правових підстав для звільнення з військової служби у порядку абзацу 14 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII.

За приписами абзацу 14 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII, військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен надати правову оцінку наявності чи відсутності підстав для звільнення з військової служби у порядку абзацу 14 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII.

Надаючи оцінку наявності такої підстави для звільнення позивача як «необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я» суд зазначає таке.

Членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.

Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.

В обґрунтування наявності такої підстави в рапорті позивача ним зазначено необхідність догляду за братом ОСОБА_2 .

В рапорті позивачем зазначено, що крім нього у ОСОБА_2 є інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , рідні брати та сестри ОСОБА_2 .

Водночас суд зазначає, що згідно долучених до рапорту документів відсутні документи, які б підтверджували те, що члени сім`ї першого та другого ступня спорідненості, відносно позивача, потребують постійного догляду.

Застосування абзацу 14 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII, як підстави для звільнення з військової служби можливе лише за наявності усіх ознак, які зазначені у вказаному абзаці пункту 3.

Отже, позивачем не надано до Рапорту документів щодо наявності підстав для стороннього догляду саме позивачем, та на підтвердження умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

При цьому позивачем не доведено, що інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення ОСОБА_2 потребують постійного догляду, а відтак судом встановлено відсутність такої підстави для звільнення, як необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Вказані обставини враховані відповідачем при розгляді рапорту про що відповідач правомірно вказав у відповіді за результатами розгляду рапорту та обґрунтовано відмовив у задоволенні рапорту позивача у цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Надаючи оцінку доводам і доказам, якими обґрунтовані позовні вимоги за встановлених судом обставин і перевірених аргументів, суд не встановив порушеного права позивача відповідачем, який діяв відповідно до закону, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням усіх обставин, тому дійшов висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем права на звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Враховуючи викладене вище, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Валентина ЯНКІВСЬКА