Справа № 420/30369/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 20.09.2024 року №07 «Про відмову у призначенні пенсії»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року, періоди роботи: з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року, з 21.08.1998 року по 20.02.1999 року, з 17.03.1999 року по 25.05.1999 року, з 11.06.1999 року по 10.08.1999 року, з 07.04.2000 року по 10.10.2001 року, з 27.10.2001 року по 26.12.2001 року, з 15.02.2002 року по 08.01.2003 року, з 11.02.2003 року по 08.12.2003 року, з 26.04.2004 року по 25.10.2006 року, з 05.12.2006 року по 30.05.2008 року, з 01.09.2008 року по 02.10.2008 року, з 12.02.2009 року по 18.06.2009 року, з 30.06.2009 року по 17.06.2011 року, з 20.06.2011 року по 31.03.2012 року, з 26.04.2012 року по 22.02.2013 року, з 12.03.2013 року по 13.10.2013 року, та призначити дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 4 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 26.09.2024 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 12.09.2024 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення йому дострокової пенсії за віком. Водночас, за принципом екстериторіальності заява позивача була передана Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, який рішенням №07 від 20.09.2024 року відмовив позивачу у призначенні такої пенсії через недостатність у нього страхового стажу.

Вважаючи вищевказане рішення протиправним, позивач звернувся із даним позовом до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 03.10.2024 року справу №420/30369/24 було прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачам запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

17.10.2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до суду надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає, та зазначає, що до заяви про призначення пенсії позивачем було надано трудову книжку НОМЕР_1 від 10.07.1990 року. Відповідно до записів №2 та №3 до страхового стажу не зараховано період навчання з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року згідно трудової книжки, оскільки відсутня дата документа на підставі якого внесено запис, що суперечить Інструкції №162.

Крім того у відзиві зазначено, що до розрахунку страхового стажу не враховано періоди роботи в РФ з 21.08.1998 по 20.02.1999, з 17.03.1999 по 25.05.1999, з 11.06.1999 по 10.08.1999, з 07.04.2000 по 10.10.2001, з 27.10.2001 по 26.12.2001, з 15.02.2002 по 08.01.2003, з 11.02.2003 по 08.12.2003. Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року припинила свою дію для України 19.06.2023 року, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення. Отже, починаючи з 19.06.2023 року обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього СРСР, а в подальшому незалежних держав, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюватиметься відповідно до законодавства України, з урахуванням двосторонніх угод/договорів. З огляду на припинення дії угоди з РФ, відсутні підстави для врахування при призначенні пенсії позивача, стажу, набутого під час роботи на підприємствах РФ.

18.10.2024 року від сторони позивача надійшла відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, заперечень на яку не надходило.

Ухвалою суду від 08.10.2024 року провадження у справі №420/30369/24 було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст.236 КАС України та в подальшому поновлено після виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області доручення суду та надання матеріалів пенсійної справи позивача.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду також надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає, та зазначає аналогічні з Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області підстави прийняття оскаржуваного рішення №07 від 20.09.2024 року щодо відмови позивачу у призначенні пенсії.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується дублікатом посвідчення серії НОМЕР_2 .

Позивач 12.09.2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення йому дострокової пенсії за віком згідно п.4 ст.115 закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування», надавши відповідний пакет документів.

До вищевказаної заяви було додано трудову книжку серії НОМЕР_1 , видану на ОСОБА_1 , з якої, зокрема, але не виключно, вбачаються наступні періоди його роботи на посадах:

з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року навчання в Житомирському СПТУ-№15 (запис внесено на підставі диплому серії НОМЕР_3 );

з 21.08.1998 року по 20.02.1999 року - водій тролейбуса в РФ (записи №6-7);

з 17.03.1999 року по 25.05.1999 року - водій тролейбуса в РФ (записи №8-9);

з 11.06.1999 року по 10.08.1999 року - водій тролейбуса в РФ (записи №10-11);

з 07.04.2000 року по 10.10.2001 року - водій тролейбуса в РФ (записи №12-13);

з 27.10.2001 року по 26.12.2001 року - водій тролейбуса в РФ (записи №14-15);

з 15.02.2002 року по 08.01.2003 року - водій тролейбуса в РФ (записи №16-17);

з 11.02.2003 року по 08.12.2003 року - водій тролейбуса в РФ (записи №18-19);

з 26.04.2004 року по 25.10.2006 року - водій тролейбуса в РФ (записи №20-23);

з 05.12.2006 року по 20.06.2008 року - водій тролейбуса в РФ (записи №24-27);

з 22.06.2008 року по 02.10.2008 року - водій тролейбуса в РФ (записи №28-29);

з 12.02.2009 року по 18.06.2009 року - водій тролейбуса в РФ (записи №30-31);

з 30.06.2009 року по 17.06.2011 року - водій тролейбуса в РФ;

з 20.06.2011 року по 31.03.2012 року - водій тролейбуса в РФ;

з 26.04.2012 року по 22.02.2013 року - водій тролейбуса в РФ;

з 12.03.2013 року по 13.10.2013 року - водій тролейбуса в РФ.

Разом з тим, вищевказана заява позивача від 12.09.2024 року за принципом екстериторіальності була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №07 від 20.09.2024 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зазначено, що необхідний страховий стаж, визначений п.4 ст.115 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування», становить не менше 25 років, тоді як страховий стаж позивача становить 17 років 11 місяців 25 днів.

Також вказано, що до страхового позивача за доданими документами не зараховано наступні періоди:

- період навчання з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року згідно трудової книжки, оскільки відсутня дата документа на підставі якого внесено запис;

- періоди роботи в РФ з 21.08.1998 року по 20.02.1999 року, з 17.03.1999 року по 25.05.1999 року, з 11.06.1999 року по 10.08.1999 року, з 07.04.2000 року по 10.10.2001 року, з 27.10.2001 року по 26.12.2001 року, з 15.02.2002 року по 08.01.2003 року, з 11.02.2003 року по 08.12.2003 року, у зв`язку з припиненням з 01.01.2023 року РФ участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.

Згідно розрахунку стажу позивача (форма РС-право), наданого до рішення №07 від 20.09.2024 року, вбачається, що позивачу також не було зараховано до страхового стажу періоди його роботи на посаді водія тролейбуса в РФ з 26.04.2004 року по 25.10.2006 року, з 05.12.2006 року по 01.06.2008 року, з 01.09.2008 року по 02.10.2008 року, з 12.02.2009 року по 18.06.2009 року, з 30.06.2009 року по 17.06.2011 року, з 20.06.2011 року по 31.03.2012 року, з 26.04.2012 року по 22.02.2013 року та з 12.03.2013 року по 13.10.2013 року. Водночас, зазначені періоди не були зазначені в оскаржуваному рішенні як такі, що не зараховані до страхового стажу.

За час розгляду справи встановлено, що стороною позивача до суду надано довідку Відділу реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції за №2076/02-91 від 20.10.2008 року, яка підтверджує факт зміни позивачем прізвища після реєстрації розірвання шлюбу із ОСОБА_2 , з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 », а також лист Центра професійно-технічної освіти м. Житомира за №352 від 25.09.2024 року, з якого вбачається, що позивач ( ОСОБА_5 ) навчався у СПТУ №15 м. Житомира з 20.01.1990 року (запис наказу про зарахування №9-к від 20.01.1990 року) по 05.07.1990 року (запис наказу про випуск №90-к від 05.07.1990 року) за професією «водій тролейбуса». Після закінчення навчання йому було видано диплом серії НОМЕР_3 від 05.07.1990 року.

Позивач, не погоджуючись із зазначеним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та вважаючи його протиправним, звернувся до адміністративного суду за захистом власних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзиви, відповідь на відзив, та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1058-IV пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до положень абзацу першого частини 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно п.4 ст.115 Закону №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Згідно з ч.1 ст.44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону №1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року №13-1 (далі - Порядок №22-1).

Пунктом 1.1 Порядку №22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

За приписами пункту 2.1 Порядку №22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам; документи про місце проживання (реєстрації) особи.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (п. 2.23 Порядку №22-1).

Відповідно до ст.62 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі Порядок №637) за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно ч.3 ст.44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Щодо незарахування до стажу роботи позивача періоду його навчання з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року згідно трудової книжки, оскільки відсутня дата документа на підставі якого внесено запис, суд зазначає наступне.

До 1993 року була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальним питанням від 20.06.1974 року №162 (далі Інструкція №162).

Згідно п.1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників державних, кооперативних та громадських підприємствах, установах та організаціях, які пропрацювали понад п`ять днів, у тому сезонних та тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п.2.2 Інструкції №162 встановлено, що до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

У разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу (п.2.5 Інструкції №162).

Відповідно п.4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Разом з тим суд наголошує на тому, що відповідно до вищезазначених приписів законодавства основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і лише за відсутності у трудовій книжці, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, на підтвердження таких періодів приймаються інші документи, що уточнюють спірні моменти.

Так, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я позивача, він з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року навчався в Житомирському СПТУ №15. В графі «на підставі чого внесено запис» зазначено диплом серії НОМЕР_3 , замість відповідного номеру та дати наказу.

Суд зауважує, що вищевказані записи виконані акуратно, будь-яких виправлень не містять, з огляду на що судом не вбачається будь-яких порушень приписів Інструкції №162, яка діяла на час заповнення роботодавцями вказаних пунктів у трудовій книжці позивача.

Разом з тим суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Вищевказана правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 04.07.2023 року по справі №580/4012/19.

За ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, на думку суду, на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємств не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Крім того суд враховує наданий до суду лист Центра професійно-технічної освіти м.Житомира за №352 від 25.09.2024 року, який підтверджує факт навчання позивача у СПТУ №15 м. Житомира з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року за професією «водій тролейбуса», що відповідачами за час розгляду справи спростовано не було.

Зазначені обставини, на думку суду, свідчать про прояв пенсійним органом надмірного формалізму при розрахунку страхового стажу позивача, а тому вищевказаний період навчання позивача з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року в Житомирському СПТУ-№15 безпідставно не був врахований до визначення такого стажу.

Щодо неврахування до страхового стажу позивача періодІВ роботи в РФ з 21.08.1998 року по 20.02.1999 року, з 17.03.1999 року по 25.05.1999 року, з 11.06.1999 року по 10.08.1999 року, з 07.04.2000 року по 10.10.2001 року, з 27.10.2001 року по 26.12.2001 року, з 15.02.2002 року по 08.01.2003 року, з 11.02.2003 року по 08.12.2003 року, у зв`язку з припиненням з 01.01.2023 року РФ участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, суд зазначає таке.

Згідно ч.2 статті 4 Закону №1058-IV закріплено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Отже, питання врахування періодів роботи позивача в РФ до страхового стажу при призначенні пенсій на території України регулюється нормами міжнародних угод, підписаних Україною та РФ.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та РФ (далі - Угода).

Згідно ст.1 Угоди закріплено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

За ст.6 Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 676/6166/16-а.

Також суд зазначає, що рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 № 01-1/2-07 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Тобто, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію за віком відповідачем повинен бути врахований трудовий стаж, набутий позивачем на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, в тому числі на території РФ.

Така правова позиція була висловлена П`ятим апеляційним адміністративним судом у постанові від 22.10.2024 року у справі №420/2863/24.

Разом з тим суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 року «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» України вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Вищевказана постанова КМУ №1328 від 29.11.2022 року набрала чинності 02.12.2022 року.

Разом з тим, згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 року у справі №820/5348/17 зауважив, що розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Крім того, згідно пп. 2 п. 2.1 розділу 2 Порядку №22-1 закріплено, що особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01.01.2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.

Як вже було встановлено судом вище, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Судом з наявних записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я позивача, було встановлено, що позивач працював на посаді водія тролейбуса в РФ у наступні періоди, зокрема: з 21.08.1998 року по 20.02.1999 року, з 17.03.1999 року по 25.05.1999 року, з 11.06.1999 року по 10.08.1999 року, з 07.04.2000 року по 10.10.2001 року, з 27.10.2001 року по 26.12.2001 року, з 15.02.2002 року по 08.01.2003 року, з 11.02.2003 року по 08.12.2003 року, з 26.04.2004 року по 25.10.2006 року, з 05.12.2006 року по 01.06.2008 року, 01.09.2008 року по 02.10.2008 року, з 12.02.2009 року по 18.06.2009 року, з 30.06.2009 року по 17.06.2011 року, з 20.06.2011 року по 31.03.2012 року, з 26.04.2012 року по 22.02.2013 року, з 12.03.2013 року по 13.10.2013 року.

Вищевказані записи у трудовій книжці за оскаржувані періоди роботи позивача на посаді водія тролейбуса виконані чітко та акуратно, виправлень не містять.

Разом з тим, відповідачами за час розгляду справи не було надано до суду жодних доказів, які б спростовували факт того, що позивач у вищевказані періоду працював на посаді водія тролейбуса, або доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованого сумніву у тому, що у трудовій книжці серії НОМЕР_1 зазначені недостовірні відомості.

За таких умов, на думку суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області діяло неправомірно при неврахуванні до страхового стажу позивача періоди його роботи на посаді водія тролейбуса з 21.08.1998 року по 20.02.1999 року, з 17.03.1999 року по 25.05.1999 року, з 11.06.1999 року по 10.08.1999 року, з 07.04.2000 року по 10.10.2001 року, з 27.10.2001 року по 26.12.2001 року, з 15.02.2002 року по 08.01.2003 року, з 11.02.2003 року по 08.12.2003 року, з 26.04.2004 року по 25.10.2006 року, з 05.12.2006 року по 01.06.2008 року, 01.09.2008 року по 02.10.2008 року, з 12.02.2009 року по 18.06.2009 року, з 30.06.2009 року по 17.06.2011 року, з 20.06.2011 року по 31.03.2012 року, з 26.04.2012 року по 22.02.2013 року, з 12.03.2013 року по 13.10.2013 року, відомості щодо яких наявні у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

Разом з тим суд критично ставиться до посилань сторони позивача про протиправність незарахування пенсійним органом позивачу до його страхового стажу календарного періоду з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року, як періоду роботи, оскільки у трудовій книжці відсутні відповідні записи про роботу позивача у спірний період, тоді як у період з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року міститься лише запис про проходження навчання у СПТУ №15 м. Житомира. Будь-яких інших доказів про працевлаштування позивача у суміжний період із навчанням з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року, сторона позивача до суду не надає.

Суд при вирішенні справи також виходить із того, що зазначене рішення пенсійного органу є актом індивідуальної дії.

На думку суду правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований.

Головною рисою такого акту є його конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових обов`язків, обумовлених цими актами; при цьому за умов відповідності такого акту нормам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 23.10.2018 у справі №822/1817/18, від 21.05.2019 у справі №0940/1240/18, від 02.07.2019 у справі №140/2160/18.

Натомість, оскаржуване рішення пенсійного органу не відповідає критеріям чіткості та повноти акту індивідуальної дії, що породжує його неоднозначне трактування.

Зазначений висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року є джерелом права.

У рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року; «Тошкуце та інші проти Румунії», заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Згідно розрахунку стажу позивача (форма РС-право), наданого до оскаржуваного рішення №07 від 20.09.2024 року, вбачається, що позивачу не було зараховано до страхового стажу періоди його роботи на посаді водія тролейбуса в РФ з 26.04.2004 року по 25.10.2006 року, з 05.12.2006 року по 01.06.2008 року, з 01.09.2008 року по 02.10.2008 року, з 12.02.2009 року по 18.06.2009 року, з 30.06.2009 року по 17.06.2011 року, з 20.06.2011 року по 31.03.2012 року, з 26.04.2012 року по 22.02.2013 року та з 12.03.2013 року по 13.10.2013 року. Водночас, зазначені періоди не були зазначені в оскаржуваному рішенні як такі, що не зараховані до страхового стажу.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не було доведено протягом часу розгляду даної справи обґрунтованості винесення рішення від 20.09.2024 року №07 про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком на підставі п. 4 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому воно є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Суд також зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З огляду на встановлені обставини у справі №420/30369/24 суд вважає необхідним для належного захисту прав та інтересів позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.09.2024 року про призначення йому дострокової пенсії за віком, та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року, та періоди роботи на посаді водія тролейбуса з 21.08.1998 року по 20.02.1999 року, з 17.03.1999 року по 25.05.1999 року, з 11.06.1999 року по 10.08.1999 року, з 07.04.2000 року по 10.10.2001 року, з 27.10.2001 року по 26.12.2001 року, з 15.02.2002 року по 08.01.2003 року, з 11.02.2003 року по 08.12.2003 року, з 26.04.2004 року по 25.10.2006 року, з 05.12.2006 року по 01.06.2008 року, 01.09.2008 року по 02.10.2008 року, з 12.02.2009 року по 18.06.2009 року, з 30.06.2009 року по 17.06.2011 року, з 20.06.2011 року по 31.03.2012 року, з 26.04.2012 року по 22.02.2013 року, з 12.03.2013 року по 13.10.2013 року, що зазначені у трудовій книжці.

В іншій частині позовних вимог (щодо зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача календарний період з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року, як період роботи позивача), слід відмовити з вищенаведених у рішенні підстав.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судового збору не здійснювати.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №07 від 20.09.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.09.2024 року про призначення йому дострокової пенсії за віком, та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року, та періоди роботи на посаді водія тролейбуса з 21.08.1998 року по 20.02.1999 року, з 17.03.1999 року по 25.05.1999 року, з 11.06.1999 року по 10.08.1999 року, з 07.04.2000 року по 10.10.2001 року, з 27.10.2001 року по 26.12.2001 року, з 15.02.2002 року по 08.01.2003 року, з 11.02.2003 року по 08.12.2003 року, з 26.04.2004 року по 25.10.2006 року, з 05.12.2006 року по 01.06.2008 року, 01.09.2008 року по 02.10.2008 року, з 12.02.2009 року по 18.06.2009 року, з 30.06.2009 року по 17.06.2011 року, з 20.06.2011 року по 31.03.2012 року, з 26.04.2012 року по 22.02.2013 року, з 12.03.2013 року по 13.10.2013 року, що зазначені у трудовій книжці.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький