Справа № 600/5471/24-а
Суддя: Сіжук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/5471/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Сіжук О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління Служби безпеки України в Херсонській області (далі - УСБУ в Херсонській області) з наступними вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненадання частини щорічної основної відпустки за 2024 рік у кількості 17 календарних днів з урахуванням двох діб, необхідних для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад;

- зобов`язати надати у 2024 році частину щорічної основної відпустки за 2024 рік у кількості 17 календарних днів з урахуванням двох діб, необхідних для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, що ненадана.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.05.2024 звернувся з рапортом до відповідача про надання частини щорічної основної відпустки за 2024 рік у кількості 17 календарних днів з 27.05.2024 з урахуванням двох діб, необхідних для проїзду в межах України до місця проведення відпустки, однак, відпустка позивачу надана не була, жодної мотивованої відмови відповідача він не отримував.

Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді Чернівецького окружного адміністративного суду від 02.12.2024 прийнято позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що право позивача на відпустку порушено не було, оскільки у нього залишається право на використання щорічної відпустки за 2024 рік після завершення (скасування) правового режиму воєнного стану, або ж у разі звільнення з військової служби - на грошову компенсацію за всі невикористанні за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток. Додатково зазначив, що 30.05.2024 до ВКЗ управління надійшов лист щодо повідомлення ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України, ухвалою слідчого судді від 07.06.2024 до позивача застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави, вказаною ухвалою на позивача покладено обов`язок не відлучатися за межі міста Чернівці без дозволу слідчого, прокурора або суду. Враховуючи те, що рапорт позивача про надання йому відпустки надійшов до управління 31.05.2024 після інформування відповідача про вручення ОСОБА_1 повідомлення про підозру, а також те, що ухвалою слідчого судді на позивача покладений обов`язок не відлучатися за межі міста Чернівці відпустка останньому надана не була. За таких обставин відповідач вважає дії правомірними, в задоволенні позову просить відмовити повністю.

У відповіді на відзив від 19.12.2024 позивач позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, додатково зазначив, що відповідачем суду не надано доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення. Вказує, що відповідачем в порушення норм чинного законодавства йому не була надана відпустка, така бездіяльність відповідача пов`язана з корисливих мотивів, які полягають у бажанні відповідних службових осіб скористатися його службовим становищем.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4, частини другої, пункту 10 частини шостої статті 12, частини дев`ятої статті 80, частин першої - третьої статті 257, статті 262 КАС України дану справу, як справу незначної складності, розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній доказами.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який згідно контракту про проходження військової служби у Службі безпеки України від 01.03.2022 проходить військову службу в УСБУ в Херсонській області.

13.05.2024 позивач завернувся з рапортом до начальника УСБУ в Херсонській області про надання частини щорічної відпустки за 2024 рік у кількості 17 календарних днів з 27.05.2024 з урахуванням двох діб для проїзду в межах території України до місця проведення відпустки та назад.

Оскільки рапорт позивача не був задоволений, він звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Рівність прав жінки і чоловіка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї; спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров`я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Закон України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

За змістом статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1-2 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Пунктом 18 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що під час дії воєнного стану військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надається частина щорічної основної відпустки загальною тривалістю не більше 30 календарних днів, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше 10 календарних днів. Кожна із зазначених відпусток надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Щорічна основна відпустка, зазначена в абзаці першому цього пункту, надається частинами протягом календарного року, за умови що основна безперервна її частина становитиме не менше 15 календарних днів та одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців відповідного підрозділу.

Предметом доказування у даній справі є можливість реалізації права позивача на відпустку у період, бажаний для останнього, а саме в період воєнного стану.

Порядок проходження військової служби за контрактом особами офіцерського складу, сержантського і старшинського складу, рядового складу Служби безпеки України (далі - військовослужбовці Служби безпеки України), виконання ними військового обов`язку в запасі та особливості проходження військової служби в особливий період визначає Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 №1262/2007 (далі - Порядок №1262), в редакції від 09.08.2022.

Відповідно пункту 53 Порядку №1262 у мирний час військовослужбовцям Служби безпеки України надаються відпустки: а) щорічні: основні; додаткові, передбачені законодавством; б) у зв`язку із закінченням вищих військових навчальних закладів; в) додаткові у зв`язку з навчанням у закладах вищої освіти без відриву від служби; г) творчі; д) соціальні: у зв`язку з вагітністю та пологами; для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; додаткові військовослужбовцям, які мають дітей; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; е) для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва); є) за сімейними обставинами та з інших поважних причин.

Пунктом 55 Порядку №1262 визначено, що щорічна основна відпустка надається протягом календарного року, при цьому оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад у межах України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В особливих випадках з дозволу прямого начальника підрозділу (органу, закладу, установи), уповноваженого Головою Служби безпеки України щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

За бажанням військовослужбовців Служби безпеки України щорічна основна відпустка може надаватись їм частинами не більше двох за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 15 календарних днів.

Згідно пункту 87 Порядку №1262 військовослужбовці Служби безпеки України проходять військову службу в особливий період з урахуванням особливостей, передбачених цим Положенням та іншими відповідними нормативно-правовими актами.

Відповідно пункту 884 Порядку №1262 в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються щорічні основні відпустки і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям щорічних основних відпусток здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше як 10 календарних днів

Питання надання відпусток військовослужбовцям Служби безпеки України регулюється Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України затвердженої наказом Служби безпеки України 14.10.2008 №772 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 31.12.2008 за № 1323/16014 (далі - Інструкція №772).

Відповідно до пункту 6.2 Інструкції №772 щорічна основна відпустка має бути використана протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу начальника, визначеного абзацами четвертим, п`ятим пункту 6.1 цього розділу, щорічна основна відпустка за минулий рік (або невикористана її частина) надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Щорічна основна відпустка на вимогу військовослужбовця переноситься у разі: порушення начальником органу, підрозділу, закладу, установи строку повідомлення про час надання відпустки; несвоєчасної виплати грошового забезпечення за час щорічної основної відпустки.

Щорічна основна відпустка також переноситься на інший період начальником органу, підрозділу, закладу, установи у разі: захворювання військовослужбовця до початку відпустки (на підставі довідки закладу охорони здоров`я); набуття права на відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами (на підставі медичного висновку); виконання військовослужбовцем державних або громадських обов`язків, якщо згідно із законодавством він підлягає звільненню на цей час від основної роботи зі збереженням грошового забезпечення; збігу щорічної основної відпустки з відпусткою у зв`язку з навчанням у вищих навчальних закладах, навчальних закладах післядипломної освіти та аспірантурі без відриву від служби чи з відпусткою для лікування у зв`язку з хворобою.

Згідно пункту 6.4 Інструкції №772 надання військовослужбовцям Служби безпеки України відпусток провадиться відповідно до розділу VI Положення та чинного законодавства України на підставі поданих ними у встановленому порядку рапортів, погоджених з безпосередніми (прямими) начальниками.

Щорічні основні відпустки військовослужбовцям надаються у терміни, визначені у графіках щорічних основних відпусток військовослужбовців на наступний рік (далі - графік відпусток) з дотриманням вимог щодо забезпечення надійного функціонування органу, підрозділу, закладу, установи Служби безпеки України, підтримання мобілізаційної готовності та розрахунку щомісячного перебування у відпустці не більше 30 відсотків його військовослужбовців. У вищих військових навчальних закладах щомісячні норми надання військовослужбовцям постійного складу чергових відпусток визначаються керівниками навчальних закладів.

Пунктом 6.4 Інструкції №772 передбачено, що про надання військовослужбовцям щорічних основних та додаткових відпусток начальниками, які визначені абзацами четвертим, п`ятим пункту 6.1 цього розділу, видаються накази по особовому складу.

З огляду на наведені норми, суд вважає, що позивач як військовослужбовець має право на використання частини щорічної основної відпустки в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям, за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу.

Водночас дослідженням рапорту позивача від 13.05.2024 судом встановлено, що він містить резолюцію «До особ. справи 09.07.24», однак, в рапорті відсутні записи чи резолюції про задоволення такого рапорту чи про відмову в задоволенні, що свідчить про те, що рапорт по суті не розглянутий.

Відсутність рішення про задоволення рапорту чи про відмову в задоволенні свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача в обґрунтування правомірності своїх дій про можливість припинення відпусток та відкликання з них на момент настання особливого періоду з посиланням на підпункт «б» пункту 88 Порядку №1262, оскільки вказана норма врегульовує повноваження Голови Служби безпеки України саме на момент настання особливого періоду, а не під час дії його.

Також суд не погоджується з твердженням відповідача про відсутність у позивача права на відпустку у зв`язку з тим, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівців від 07.06.2024 у справі №727/5796/24 до позивача застосовано запобіжний захід, з огляду на наступне.

Із змісту вказаної ухвали дійсно вбачається те, що на позивача, у разі внесення застави покладено обов`язки, зокрема не відлучатися за межі міста Чернівці без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.

Водночас відповідач не наділений повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням ОСОБА_1 обов`язків, визначених вказаною ухвалою суду, зокрема, щодо обов`язку позивача не відлучатися за межі міста Чернівці без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду. Контроль за дотриманням позивачем обов`язків визначених ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівців від 07.06.2024 у справі №727/5796/24 здійснюється уповноваженими органами.

Також відповідач вказує на те, що розпорядженням Голови Служби безпеки України від 09.08.2024 №235 з 09.08.2024 надання відпусток військовослужбовцям Служби безпеки України тимчасово призупинено.

Однак, суд не погоджується з таким твердженням, оскільки вказане розпорядження прийнято 09.08.2024, а рапорт позивача про надання відпустки датований 13.05.2024 (вхідний 31.05.2024), а, відтак, дане розпорядження не слід застосовувати до спірних правовідносин.

Також суд не надає не приймає до уваги доводів відповідача про те, що згідно наказу начальника управління від 30.05.2024 №187-ос/дск, позивач зарахований у розпорядження за підпунктом «в» пункту 48 Положення №1262, оскільки відповідач в обґрунтування своїх доводів, зазначених у відзиві, вказаний наказ суду не надав.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає в неприйнятті рішення за результатами розгляду рапорту позивача про надання відпустки.

Тому наявні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду рапорту позивача від 13.05.2024.

При цьому протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу чи його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону (або ж іншого нормативно-правового регулювання) віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Відтак, відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, прийняти за заявою відповідне рішення або ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Оскільки відповідачем рапорт позивача від 13.05.2024 належним чином розглянутий не був, а вирішення вказаного питання по суті є дискреційними повноваженнями відповідача в залежності від фактичних обставин, суд вважає передчасним вирішення питання щодо зобов`язання відповідача надати позивачу частину щорічної основної відпустки за 2024 рік у кількості 17 календарних днів з урахуванням двох діб, необхідних для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, а тому вказані позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Згідно частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на обставини цієї справи, обираючи належний та ефективний спосіб захисту прав позивача, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов частково та зобов`язати Управління Служби безпеки України в Херсонській області розглянути рапорт ОСОБА_1 від 13.05.2024 про надання частини щорічної відпустки за 2024 рік у кількості 17 календарних днів з 27.05.2024 з урахуванням двох діб для проїзду в межах території України до місця проведення відпустки та назад, за результатами розгляду якого прийняти відповідне рішення.

Отже, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що наявні підстави для часткового задоволення заявлених вимог. При цьому доводи Управління Служби безпеки України в Херсонській області, викладені у відзиві, є безпідставними та такими, що не свідчать про законність його дій у спірних відносинах.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241 - 246, 250 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправну бездіяльності Управління Служби безпеки України в Херсонській області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду рапорту ОСОБА_1 від 13.05.2024 про надання частини щорічної відпустки.

Зобов`язати Управління Служби безпеки України в Херсонській області розглянути рапорт ОСОБА_1 від 13.05.2024 про надання частини щорічної відпустки, за результатами розгляду якого прийняте відповідне рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Управління Служби безпеки України в Херсонській області (вулиця Лютеранська, 1, місто Херсон, Херсонська область, 73000, ідентифікаційний код юридичної особи 20001728).

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Сіжук Ольга Володимирівна