Справа № 300/676/25
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у забезпеченні позову
"03" лютого 2025 р. справа № 300/676/25
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Чуприна О.В., розглянувши заяву про забезпечення позову від 31.01.2025, що надійшла від представника заявника, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , одночасно з поданням позовної заяви до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, про зупинення дії розпорядження про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, -
Підставою звернення із коментованою заявою, на переконання представника заявника, є "об`єктивна ймовірність" заподіяння шкоди правам та інтересам ФОП ОСОБА_1 , пов`язана з тим, що "до вирішення спору по суті та до набрання рішенням законної сили […] у разі здійснення [заявником] господарської діяльності без наявності відповідної ліцензії, вказані дії призведуть до накладення штрафу за таку діяльність, а зупинення господарської діяльності призведе до відповідних фінансових страт [заявника] та вірогідності звільнення працівників у зв`язку із зупиненням діяльності".
Звертаючи увагу суду на обставину прийняття відповідачем розпорядження за №465-л від 25.11.2024 "через 5 днів після прийняття податкових повідомлень рішень від 20.11.2024 за №026469/0706 та за №026471/0706, не дочекавшись, хоча б, закінчення термінів адміністративного оскарження вищевказаних ППР, які згідно вимог пункту 56.3 статті 56 Податкового кодексу України (надалі по тексту також ПК України), становлять 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується", а також отримання заявником вищеописаних податкових повідомлень-рішень лишень 27.11.2024, представник заявника, водночас, наголошує на "упередженому ставленні зі сторони уповноважених посадових осіб ГУ ДПС в Івано-Франківській області до [ФОП ОСОБА_1 ]".
Розкриваючи зміст негативних наслідків для заявника внаслідок прийняття коментованого розпорядження податкового органу, перелічено "втрату доходів", "неможливість виплатити заробітну плату працівникам", "введення простою", "негативні наслідки у взаємовідносинах з іншими суб`єктами господарювання, яким ФОП ОСОБА_1 повинна здійснити оплату за вже отриманий товар, проте який за таких обставин не може бути реалізований", а також "утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності взагалі у випадку ухвалення позитивного рішення суду".
Суд зауважує, що будь-яких інших мотивованих і належних обґрунтувань, зазначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність вжиття заходів забезпечення позову, заява не містить.
Розглянувши подану заяву про забезпечення адміністративного позову від 31.01.2025, зареєстрованою в канцелярії суду 31.01.2025, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, дослідивши і оцінивши подані докази, в їх сукупності, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Частиною 2 статті 150 КАС України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Тобто, забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Згідно із частиною 4 статті 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Статтею 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
В розумінні наведеної норми закону, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступних критеріїв: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.
Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що суд може забезпечити позов лише за наявності хоча б однієї з підстав: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі та якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
В контексті вказаного слід також зазначити, що інститут забезпечення адміністративного позову дає можливість суду до прийняття рішення у справі вжити заходів щодо забезпечення позовних вимог, якщо існує небезпека неспівмірного заподіяння шкоди інтересам позивача, або якщо внаслідок невжиття цих заходів захист прав особи стане утрудненим або неможливим, в тому числі унеможливить у зв`язку з цим виконання рішення суду. Існування такої небезпеки повинно бути реальним і доведене належними доказами. Рішення суду про забезпечення позову не може ґрунтуватись на припущеннях чи змодельованих позивачем ймовірних ситуаціях.
Разом із тим, як зауважено Верховним Судом в межах постанови від 29.08.2023 у справі №160/9765/22, "під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Крім того, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки".
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частин 1,2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, представник заявника, вказує про "об`єктивну ймовірність заподіяння шкоди правам та інтересам ФОП ОСОБА_1 ", водночас, розкриваючи зміст негативних наслідків для заявника внаслідок прийняття розпорядження ГУ ДПС в Івано-Франківській області за №465-л від 25.11.2024, перелічено "втрату доходів", "неможливість виплатити заробітну плату працівникам", "введення простою", "негативні наслідки у взаємовідносинах з іншими суб`єктами господарювання, яким ФОП ОСОБА_1 повинна здійснити оплату за вже отриманий товар, проте який за таких обставин не може бути реалізований", а також "утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності взагалі у випадку ухвалення позитивного рішення суду".
Як викладено у пункті 40 частини 1 статті 1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 18.06.2024 за №3817-ІХ (надалі по тексту також Закон №3817-ІХ), ліцензія це право суб`єкта господарювання на провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності.
Згідно частини 6 статті 41 Закону №3817-ІХ, ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним надаються та їхня дія припиняється органами ліцензування - територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Так, відповідно до частини 1, 2 статті 46 Закону №3817-ІХ, дія ліцензії припиняється шляхом прийняття органом ліцензування, який надав відповідну ліцензію, рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності. Підстави для прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності перелічені у частині 2 статті 46 коментованого Закону.
Датою припинення дії ліцензії є день набрання чинності рішенням про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності (частина 10 статті 46 Закону №3817-ІХ).
Рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності набирає чинності на другий робочий день за днем направлення відповідного рішення платнику податків (частина 5 статті 46 Закону №3817-ІХ).

Надаючи оцінку доводам представника заявника, варто зазначити, що правомірність вжиття судами заходів забезпечення позову у цій категорії спорів вже була предметом розгляду Верховного Суду, який у постановах від 14 грудня 2021 року у справі №240/16920/21, від 15 квітня 2022 року у справі №440/6755/21, від 21 грудня 2022 року у справі №160/11995/22, від 31 січня 2023 року у справі №140/8709/21, від 22 березня 2023 року у справі №380/8301/22, якщо узагальнити, дійшов висновків про можливість вжиття заходів забезпечення позову за умови доведення та документального підтвердження обставин, які б свідчили про можливість настання невідворотних наслідків для господарської діяльності позивача.

Разом із тим, суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31.07.2024 у справі №140/36282/23, за якою "розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам".

У спірному випадку, ані до заяви про забезпечення позову, ані до матеріалів адміністративного позову, представником заявника, котрий діє в інтересах ФОП ОСОБА_1 , на засвідчення істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у даній адміністративній справі та/або ефективного захисту/поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів суб`єкта господарювання, не долучено документального засвідчення існування, станом на дату звернення до суду із коментованою заявою про забезпечення позову обставин, окреслених як "негативні наслідки", зокрема "втрату доходів", "неможливість виплатити заробітну плату працівникам", "введення простою", "негативні наслідки у взаємовідносинах з іншими суб`єктами господарювання, яким ФОП ОСОБА_1 повинна здійснити оплату за вже отриманий товар, проте який за таких обставин не може бути реалізований", а також "утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності взагалі у випадку ухвалення позитивного рішення суду".

Дійсно, як слідує з аналізу вищенаведених приписів законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини щодо анулювання (припинення) ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, таке, фактично, позбавляє суб`єкта господарювання права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії.

Втім, представником заявника не наведено жодних істотних обставин та належних доказів, які б вказували на наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам ФОП ОСОБА_1 до ухвалення рішення у даній адміністративній справі, а також того, що без вжиття заходів забезпечення позову стане неможливим захист цих прав свобод та інтересів або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

При цьому, слід зауважити, наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дій та/або бездіяльності може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Відповідність прийнятого розпорядження критеріям правомірності підлягає дослідженню при судовому розгляді, а не при вирішенні питання про наявність підстав для забезпечення позову, у зв`язку з чим задоволення такої заяви призведе до фактичного вирішення справи по суті без розгляду справи, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Так, статтею 151 КАС України, яка встановлює види забезпечення позову, передбачено такий вид забезпечення позову як зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

Суд критично оцінює доводи представника заявника стосовно вищеописаних у тексті ухвали суду "негативних [для провадження суб`єктом господарювання діяльності] наслідків", зважаючи на не подання суду жодного письмового чи іншого доказу, котрий би свідчив про зазначені у заяві про забезпечення позову обставини таких, з чого слід дійти висновку про виключну суб`єктивну природу сприйняття заявником такого розвитку подій.

Більше того, як вже наголошувалось судом, "можливості", "ймовірності" та "вірогідності" настання тих чи інших подій не може слугувати обґрунтованою підставою для ухвалення судом рішення про забезпечення позову, адже небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній адміністративній справі повинна бути реальною та доведеною належними доказами.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №826/8556/17, постанові Верховного суду від 25.04.2019 у справі №826/10936/18.

Запропоновані представником заявника доводи не свідчать про очевидну протиправність дій відповідача, так і того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ФОП ОСОБА_1 , за захистом яких остання звернулася.

Відтак, твердження заявника, визначені у заяві як обґрунтування необхідності вжиття забезпечувальних заходів, сформульовані як можливість/ймовірність, яка ґрунтуються тільки на припущеннях.

Крім того, суд зазначає, що можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Наведені позивачем обґрунтування не свідчать про існування обставин визначених частиною 2 статті 150 КАС України, як підстав для забезпечення позову, а саме не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу (частина 5 статті 154 КАС України).

В зв`язку із вищенаведеним, суд не вбачає наявності обставин для застосування обраного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 заходу забезпечення позову, а тому приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи наведене, керуючись частиною 2 статті 150, частиною 5 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

П О С ТА Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову заявника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 30.01.2025, зареєстрованої в канцелярії суду 30.01.2025, про зупинення дії розпорядження ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 25.11.2024 за №465-л про анулювання ліцензії ФОП ОСОБА_1 на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями з терміном дії з 02.11.2024 по 02.11.2025, реєстраційний №2403910, за адресою місця торгівлі: АДРЕСА_1 , БАР.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу, окремо від рішення суду, включаються до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя Чуприна О.В.