Справа № 240/24984/24
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року м. Житомир справа № 240/24984/24

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому, з урахуванням уточненого адміністративного позову, просить визнати протиправною бездіяльність Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), яка полягає у не знятті арешту з майна ОСОБА_1 та заборону на його відчуження, накладені постановою державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Ковальчуком В. А. від 10.02.2009 року, серії АА 553930 та зобов`язати Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з майна ОСОБА_1 та заборону на його відчуження, накладені постановою державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Ковальчуком В.А. від 10.02.2009 року, серії АА 553930, про що внести відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Ковальчуком В.А. від 10.02.2009 року, серії АА 553930 накладено арешт та оголошено заборону на відчуження всього майна ОСОБА_1 . Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину № 14322 від 19 жовтня 2024 року, позивачем успадковано 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 . Після видачі свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_1 стало відомо про накладення арешту на майно, що належить йому на праві власності. У зв`язку з вказаним, позивач звернувся із заявою до відповідача про зняття арешту з нерухомого майна. Листом відповідач повідомив про те, що виконавче провадження №54398306, щодо стягнення з позивача адміністративного штрафу у сфері безпеки дорожнього руху - закрито на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ "Про виконавче провадження" винесено постанову про повернення виконавчого провадження у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення. Однак, в листі зазначено, що Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) не може зняти арешт зазначеного майна, що стало наслідком звернення з вказаним позовом до суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку статей 258-263 КАС України.

Через відділ документального забезпечення суду 21.01.2025 від представника відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Наголошує, що відповідно до даних, які містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження, відомості щодо виконавчого провадження, в рамках якого винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 553930 від 10.02.2009 станом на 20.01.2025 у відділі відсутні. Згідно ч.5 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, в державного виконавця відсутні правові підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 .

У відповідності до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами із прийняттям рішення відповідно до ч.5 ст.250 та ст.287 КАС України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину № 14322 від 19 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 успадковано 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна видно, що 10.02.2009 зареєстровано арешт майна ОСОБА_1 , підставою обтяження вказано постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер: АА 55390, видана 10.02.2009 Богунським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції.

У зв`язку з вказаним, позивач звернувся із заявою до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з нерухомого майна.

Листом відповідач повідомив про те, що на примусовому виконанні Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження перебували виконавчі провадження щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Управління патрульної поліції щодо стягнення штрафів у справах про адміністративні правопорушення по виконавчих провадженнях № №61096903, 63415808, 72825329, 53390286, 55293454, 59247620, 61005377, 67118657, 56665362, 50673737, 54208560, 54200946, 56712680, 60413369, 54398306. Так як заборгованість згідно з виконавчими документами з боржника стягнуто в повному обсязі, державними виконавцями у зв`язку з тим, що рішення виконано в повному обсязі, виконавчі провадження закінчено відповідно до п. 9 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того зазначено, що зняття арешту можливе лише в рамках відкритого виконавчого провадження або повної оплати заборгованості. При цьому, як зазначено вище, виконавче провадження №54398306 було повернуто на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до даних, які містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження, відомості щодо виконавчого провадження в рамках якого винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 553930 від 10.02.2009 станом на 11.11.2024 у відділі відсутні. Згідно ч.5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Тому, на підставі вищезазначеного рекомендовано позивачу звернутися до суду з відповідною заявою про зняття арешту з майна боржника.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом для захисту прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): законами України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) та "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно зі ст.1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.6 Закону № 606-XIV (в редакції, чинній на час допущення оскаржуваної бездіяльності) державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно зі статтею 11 Закону №606-ХІV державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону № 606-XIV, передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно ст. 50, 55 Закону №606-ХІV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.2 ст.57 Закону № 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Частиною 3 ст.57 Закону № 606-XIV постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно до ст. 50 Закону №606-ХІV (в редакції станом на час втрату ним чинності) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні положення містяться в ст. 40 чинного Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що позивач звернувся з заявою про зняття арешту з майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за номером АА 553930 від 10.02.2009.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону №606-ХІV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 57 Закону №606-ХІV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

З вищенаведених норм вбачається, що закінчення виконавчого провадження, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження. Наслідки завершення виконавчого провадження визначені ст. 50 Закону№606-ХІV.

Так, за приписами ч. 1 ст. 50 Закону №606-ХІV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що після закінчення виконавчого провадження виконавчі дії державним виконавцем не здійснюються.

Як зазначено представником відповідача у листі від 11.11.2024 №173260 відповідно до даних, які містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження, відомості щодо виконавчого провадження, в рамках якого винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 553930 від 10.02.2009 станом на 11.11.2024 у відділі відсутні, тобто таке виконавче провадження не здійснюється та є завершеним.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що не зняття арешту з майна при завершенні виконавчого провадження є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби.

Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (Закон № 1404) (в редакції чинній на момент звернення до суду та на момент вирішення справи) у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 1404 у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону № 1404 підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1 2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону № 1404 у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Із наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу Державної виконавчої служби лише в разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При цьому суд підставно враховує те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту коштів на банківських рахунках боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Незняття відповідачем арешту з майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт з майна ОСОБА_1 та заборону на його відчуження, накладені постановою державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції від 10.02.2009 року, серії АА 553930.

Щодо позовної вимоги про внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, то вказана вимога є передчасною.

При цьому, у силу п.9 ч.1 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, у тому числі, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Тобто, лише після набрання рішенням суду законної сили можливі внесення змін до такого реєстру.

Враховуючи наведене та оцінюючи надані докази у справі в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат проводиться судом відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (майдан Корольова, 3/14, м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н,10014. ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), яка полягає у не знятті арешту з майна ОСОБА_1 та заборону на його відчуження, накладені постановою державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції від 10.02.2009 року, серії АА 553930.

Зобов`язати Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з майна ОСОБА_1 та заборону на його відчуження, накладені постановою державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Ковальчуком В.А. від 10.02.2009 року, серії АА 553930.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст складено: 31 січня 2025 р.

31.01.25