Справа № 120/6560/24
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/6560/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Руслана Миколаївна

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

03 лютого 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

У шлюбі в подружжя народилось двоє дітей: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 11) та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання трудових обов`язків стався нещасний випадок, внаслідок чого чоловік позивача ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 43).

Згідно з Актом розслідування нещасного випадку від 15.09.2023 встановлено, що причиною настання нещасного випадку є падіння дерева. За висновком комісії встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 об 13:30 год внаслідок нещасного випадку, що стався під час виконання трудових обов`язків в ДП "Ліси України" філія "Жмеринське лісове господарство". Нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом (а.с. 16-20).

10.10.2023 позивач в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявами:

- про призначення одноразової допомоги на сім`ю, у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 ;

- про призначення одноразової допомоги на сім`ю ОСОБА_3 , у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 ;

- про призначення одноразової страхової виплати особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого та щомісячної страхової виплати у разі його смерті ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 .

Рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 04.12.2023 № 2001-38042458-1 та від 04.12.2023 № 2001-38042458-2 відмовлено в призначенні одноразової допомоги на сім`ю, оскільки для отримання одноразової допомоги на сім`ю потерпілого необхідно подати документи, що підтверджують однакову адресу реєстрації місця проживання з потерпілим (померлим).

Не погоджуючись із рішеннями відповідача та з метою їх скасування, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 1442 "Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України" з 1 січня 2023 року діяльність Фонду соціального страхування України припиняється, шляхом приєднання до Пенсійного фонду України.

01 січня 2023 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 21.09.2022 № 2620-IX, яким припинені Фонд соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023.

Відповідно до пунктів 2, 7 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 2620-IX Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

Стягнення та погашення заборгованості із страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, пенсійне страхування, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у тому числі в судовому порядку, у справах про банкрутство, за виконавчими документами, провадження за якими відкрито до набрання чинності цим Законом, здійснюють територіальні органи Пенсійного Фонду України.

Отже, ГУ ПФУ у Вінницькій області є правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.99 № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV).

Відповідно до статті 36 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 7 ст. 36 Закону № 1105-XIV страхові виплати складаються із, зокрема, страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого).

Частина 6 статті 42 Закону № 1105-XIV встановлює, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону № 1105-XIV для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються: 1) акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; 2) документи про необхідність подання додаткових видів допомоги.

Згідно з частинами 1, 2 статті 44 Закону № 1105-XIV Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Відповідно до статті 45 Закону № 1105-XIV фонд відмовляє у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо мали місце: 1) навмисні дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання приписів та обмежень лікаря) потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку; 2) подання роботодавцем, іншими органами, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілим Фонду свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок; 3) вчинення застрахованим умисного кримінального правопорушення, що призвів до настання страхового випадку.

Фонд відмовляє у виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.

З метою вдосконалення порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат і здійснення управліннями (відділеннями) виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України страхових виплат потерпілим (членам їх сімей) у разі настання нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання, керуючись статтями 7, 36, 37, 39, 41-48 Закону № 1105-XIV, правління Фонду соціального страхування України постановило затвердити Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат.

Пункт 1.2. Порядку № 11 встановлює, що у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, або в межах повноважень відділення виконавчої дирекції Фонду в районах і містах обласного значення (далі - управління (відділення) Фонду) зобов`язані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну потерпілому внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті особам, які мають на це право, виплачуючи, зокрема, одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Порядку № 11 Управління (відділення) Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, визначених Законом № 1105-XIV та цим Порядком і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа.

Відповідно до пункту 5.1. Розділу V Порядку № 11 для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, до управління (відділення) виконавчої дирекції Фонду подаються:

- заяви (колективна чи індивідуальні), для призначення страхових виплат за встановленою виконавчою дирекцію Фонду формою;

- копії паспорта; копії реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або сторінки паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

- копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого;

- копії документів, що підтверджують родинні зв`язки померлого потерпілого (свідоцтво про шлюб потерпілого, свідоцтво про народження його дітей, у разі призначення виплати батькам потерпілого подається свідоцтво про народження потерпілого);

- довідка про реєстрацію місця проживання (у разі відсутності відмітки про реєстрацію місця проживання в документах, що засвідчують особу).

Для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого.

Так, рішеннями відповідача від 04.12.2023 №2001-38042458-1 та від 04.12.2023 №2001-38042458-2 заявниці відмовлено в призначенні одноразової допомоги на сім`ю, оскільки для отримання одноразової допомоги на сім`ю потерпілого необхідно подати документи, що підтверджують однакову адресу реєстрації місця проживання з потерпілим (померлим).

Суд не погоджується із висновками відповідача про відмову у призначенні страхових виплат за цих підстав, з огляду на таке.

Під час вирішення питання щодо наявності права на отримання таких страхових виплат ключовим є встановлення факту проживання потерпілого із заявником однією сім`єю. На думку суду, місце реєстрації проживання не є єдиним та безпосереднім доказом проживання заявника з потерпілим однією сім`єю на момент його смерті.

Так, ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), встановлює, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно з ч. 6 ст. 29 ЦК України, фізична особа може мати кілька місць проживання.

Отже, постійне проживання особи не завжди може співпадати з місцем її реєстрації.

Частина 2 статті 3 Сімейного кодексу України передбачає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного.

Конституційний Суд України у рішенні від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 визначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Слід зазначити, що Закон № 1105-XIV не містить визначення сім`ї та її членів.

Відтак, Сімейний Кодекс України є спеціальним законом який має враховуватись при визначені поняття сім`ї та її членів під час вирішення питання щодо наявності права на отримання допомоги передбаченої Законом № 1105-XIV.

Аналогічну правову позицію сформулював Верховний Суд у постанові від 22.04.2021 року у справі № 360/1239/19, під час розгляду справи за подібних правовідносин.

При цьому, у постанові від 05.02.2020 року у справі № 712/7830/16-ц, Верховний Суд зауважив, що факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ані головною, ані обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач та її малолітня донька зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з Актом обстеження № 59 від 11.04.2024, проведеним в присутності старости ОСОБА_5 , діловода ОСОБА_6 , діловода ОСОБА_7 було здійснено обстеження житло-побутових умов гр. ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 . В результаті обстеження було встановлено, що за вищезазначеною адресою зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 (дружина) з 2000 року по теперішній час; ОСОБА_2 (чоловік) з 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 (до дня смерті) (проживав без реєстрації); ОСОБА_3 (донька), з 2019 року по теперішній час; ОСОБА_4 (син), з 2023 року по теперішній час (а.с. 24).

Згідно довідки № 246 від 11.04.2024 року, виданої ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на день смерті чоловіка в склад її сім`ї входили:

1. чоловік - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . а/з№451;

2. донька - ОСОБА_3 .

На даний час в склад сім`ї ОСОБА_1 , входять:

1. донька - ОСОБА_3 .

2. син- ОСОБА_4 .

Підстава: погосподарська книга №3, особовий рахунок НОМЕР_5 (а.с. 25).

Відтак, факт проживання позивача із чоловіком та доньки з батьком за однією адресою підтверджено вищезазначеними довідками, виданими Ялтушківським старостинським округом.

Згідно з ч. 10 ст. 6 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі - Закон № 1382-IV) реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Правові висновки Верховного Суду стосовно застосування положень цього Закону сформовані, зокрема, у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 233/4008/17, від 06 лютого 2018 року у справі № 234/9663/17, від 06 лютого 2018 року у справі № 243/7507/17, від 13 лютого 2018 року у справі № 263/11240/17 та від 20 лютого 2018 року у справі № 219/9030/17.

З огляду на вищезазначене, враховуючи передбачену Основним Законом можливість вільного вибору особою свого місця проживання, а також те, що положення ЦК України та Закону № 1382-IV передбачають можливість проживання у двох і більше місцях і при цьому не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, в контексті правовідносин, що виникли у цій справі, суд наголошує, що зареєстроване місце проживання не є безумовним, єдиним та безпосереднім доказом проживання заявника з потерпілим однією сім`єю на момент його смерті.

Суд також звертає увагу, що Закон № 1105-XIV не містить вимоги співпадіння зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого та не вбачається серед переліку підстав для відмови в призначенні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22.04.2024 у справі № 420/17371/22.

За такого правового регулювання, з урахуванням предмету спору та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази є належними, що підтверджують місце фактичного проживання позивача та її малолітньої доньки з померлим ОСОБА_2 та є достатнім доказом проживання позивача та її малолітньої доньки з померлим ОСОБА_2 однією сім`єю.

Щодо посилань відповідача у відзиві, що не зважаючи на рішення "Фермерського господарства Горбанюка Сергія Дмитровича" від 26.05.2020 № 3, завірене приватним нотаріусом Мельник О.М., документи для внесення змін до статуту по виключенню ОСОБА_1 із членів ФГ, документи для внесення змін в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань подані не були. За даними ДФС ОСОБА_1 обліковується як член фермерського господарства, тому відповідно до ч. 5 ст. 1, ч. 3 ст. 34 Закону України "Про фермерське господарство" ОСОБА_1 не підпадає під категорію осіб, які мають право на виплату одноразової допомоги, суд зазначає наступне.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один із батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку (ч. 3 ст. 35 Закону № 1105-XIV).

Згідно зі ст. 1 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", непрацездатними громадянами, серед іншого, вважаються жінки, які перебувають у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами (тривалістю 70 днів до пологів і 56 днів після пологів або 70 днів у разі ускладнених пологів), вважаються тимчасово непрацездатними.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 на момент смерті чоловіка ОСОБА_2 була вагітна, відтак в силу норм діючого законодавства вважається тимчасово непрацездатною у зв`язку з вагітністю, пологами та необхідністю здійснювати догляд за іншим членом сім`ї (за дитиною до досягнення трьох річного віку).

Таким чином ОСОБА_1 не має можливості працювати у зв`язку із необхідністю здійснювати догляд за іншим членом сім`ї (за дитиною до досягнення трьох річного віку), а відтак перебувала на утриманні померлого.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про протиправність рішень Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 04.12.2023 № 2001-38042458-1 та від 04.12.2023 № 2001-38042458-2 про відмову в призначенні одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку із смертю ОСОБА_2 та зобов`язання відповідача призначити одноразову допомогу на сім`ю у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Шидловський В.Б.