Справа № 420/20234/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог) просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 28.06.2024 року №91 «Про відмову у призначенні пенсії»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 08.10.1987 р. по 12.12.1994 року; періоди здійснення підприємницької діяльності: з 01.01.2004 року по 24.01.2004 року, з 01.02.2004 року по 22.02.2004 року, з 01.03.2004 року по 24.03.2004 року, з 01.04.2004 року по 23.04.2004 року, з 01.05.2004 року по 24.05.2004 року, з 01.06.2004 року по 23.06.2004 року, з 01.07.2004 року по 24.07.2004 року, з 01.08.2004 року по 24.08.2004 року, з 01.09.2004 року по 24.09.2004 року, з 01.10.2004 року по 25.10.2004 року, з 01.11.2004 року по 24.11.2004 року, з 01.12.2004 року по 25.12.2004 року, з 01.04.2005 року по 30.06.2005 року, з 01.01.2006 року по 27.01.2006 року, з 01.02.2006 року по 24.02.2006 року, з 01.03.2006 року по 27.03.2006 року, з 01.04.2006 року по 26.04.2006 року, з 01.05.2006 року по 27.05.2006 року, з 01.06.2006 року по 26.06.2006 року, з 01.07.2006 року по 27.07.2006 року, з 01.08.2006 року по 27.08.2006 року, з 01.09.2006 року по 26.09.2006 року, з 01.10.2006 року по 27.10.2006 року, з 01.11.2006 року по 26.11.2006 року, з 01.12.2006 року по 27.12.2006 року, з 01.01.2008 року по 16.01.2008 року, з 01.02.2008 року по 15.02.2008 року, з 01.03.2008 року по 16.03.2008 року, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 17.10.2023 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що у зв`язку з досягненням пенсійного віку вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення їй пенсії за віком. Водночас, за принципом екстериторіальності заява позивача була передана Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області, який рішенням від 10.01.2024 року №91 відмовило позивачу у призначенні такої пенсії через недостатність у неї страхового стажу.

Пізніше, 28.06.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення №91 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на заміну рішення від 10.01.2024 року, в якому відповідач також зазначив про недостатність страхового стажу позивача для призначення їй пенсії.

Вважаючи вищевказане рішення протиправним, позивач звернулась із даним позовом до адміністративного суду.

Ухвалою суду справу №420/20234/24 було прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачам запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

Під час розгляду справи до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області до суду надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає, та зазначає, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 08.10.1987 року по 12.12.1994 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки після реорганізації підприємства у записі про звільнення не читається печатка. Для зарахування вищевказаного періоду необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи, видану на підставі первинних документів та довідку про реорганізацію. Крім того відповідачем було зазначено, що до страхового стажу заявниці для визначення права на пенсію за віком можливо зарахувати період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 року по 31.03.2005 року, з 01.07.2005 року по 30.04.2009 року, та з 01.07.2009 року по 30.06.2010 року (з урахуванням довідки ГУ ДПС в Одеській області від 20.05.2022 року №8580/6/15-32-24-03-10 та відповідно до даних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування у вищезазначеному періоді зазначено код типу ставки - 8 (єдиний податок)).

Від сторони позивача надійшла відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, заперечень на яку до суду не надходило.

Також, під час розгляду справи до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач також позов не визнає, та зазначає, що оскільки позивач наразі не має достатнього страхового стажу, то вона не має права виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою суду від 30.07.2024 року провадження у справі №420/20234/24 було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст.236 КАС України та в подальшому поновлено ухвалою суду після виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області доручення суду та надіслання до суду матеріалів пенсійної справи позивача.

За час розгляду справи від сторони позивача також надійшло додаткові письмові докази по справі.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Рішення у справі винесено з урахуванням часу перебування головуючого у справі у відпустці та на лікарняному у грудні 2024 року та січні 2025 року.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

Відповідно до записів №6-11 трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , вона у період з 08.10.1987 року по 12.12.1994 року працювала на посаді начальника виробничо-експлуатаційного відділу ТЕП Одеського транспортно-експедиційному підприємства 25196.

Крім того, позивач перебуває на обліку у Приморській ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області як фізична особа-підприємець з 19.12.2002 року по теперішній час. У період з 01.01.2004 року по теперішній час позивачем було обрано спрощену систему оподаткування, обліку та звітності зі сплатою єдиного податку, відповідно до чого за період з 2004 року по 2020 рік включно позивачем сплачувався єдиний податок з фізичних осіб, на підтвердження чого надано лист Головного управління ДПС в Одеській області від 20.05.2022 року за №8580/6/15-32-24-03-10.

04.01.2024 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення їй пенсії за віком та із пакетом відповідних документів.

Вищевказана заява про призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №91 від 10.01.2024 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком та зазначено, що відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідний страховий стаж становить від 30 років.

Водночас, у вищевказаному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 24 роки 03 місяці 15 днів.

Також вказано, що до страхового позивача за доданими документами не зараховано період з 18.05.1994 року по 12.12.1994 року, оскільки в записі №10-11 трудової книжки серії НОМЕР_1 не читається печатка. Для зарахування необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи, видану на підставі первинних документів.

Пізніше, 28.06.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області було прийнято рішення №91 про відмову у призначенні пенсії (на заміну рішення про відмову від 10.01.2024 року). У вказаному рішенні зазначено, що стаж для визначення права згідно п.3-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» почав становити 29 років 04 місяці 22 дні. Страховий стаж позивача становить 24 роки 05 місяців 25 днів.

В оскаржуваному рішенні від 28.06.2024 року змінено період роботи, який не зараховано до страхового стажу, а саме період з 08.10.1987 року по 12.12.1994 року, оскільки в записі трудової книжки серії НОМЕР_1 про звільнення не читається печатка. Повторно зазначено, що для зарахування вищевказаного періоду необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи, видану на підставі первинних документів та довідку про реорганізацію.

Разом з тим, згідно доданого розрахунку страхового стажу позивача (форми РС-право) до рішення №91 від 28.06.2024 року вбачається, що за період підприємницької діяльності позивача їй до страхового стажу зараховано наступні періоди, а саме: з 01.01.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.03.2005 року, з 01.07.2005 року по 30.04.2009 року, з 01.05.2009 року по 30.06.2009 року, з 01.07.2009 року по 30.06.2010 року, 01.07.2010 року по 29.02.2020 року, з 01.03.2020 року по 31.05.2020 року та з 01.06.2020 року по 28.02.2022 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 28.06.2024 року та вважаючи його протиправним, позивач звернулась до адміністративного суду за захистом власних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзиви, відповідь на відзив та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1058-IV пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до положень абзацу першого частини 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За ч.1 ст.26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Згідно з ч.1 ст.44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону №1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року №13-1 (далі - Порядок №22-1).

Пунктом 1.1 Порядку №22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

За приписами пункту 2.1 Порядку №22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам; документи про місце проживання (реєстрації) особи.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (п. 2.23 Порядку №22-1).

Відповідно до ст.62 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі Порядок №637) за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно ч.3 ст.44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Щодо незарахування до стажу роботи позивача період її роботи з 08.10.1987 року по 12.12.1994 року, оскільки в записі №10-11 трудової книжки серії НОМЕР_1 не читається печатка, суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 було затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція №58).

За п.1.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно п.2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п.2.4 Інструкції №58 записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно п.4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Разом з тим суд наголошує на тому, що відповідно до вищезазначених приписів законодавства основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і лише за відсутності у трудовій книжці, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, на підтвердження таких періодів приймаються інші документи, що уточнюють спірні моменти.

Як було встановлено судом під час розгляду справи, згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я позивача, вона у період з 08.10.1987 року по 12.12.1994 року працювала на посаді начальника виробничо-експлуатаційного відділу ТЕП Одеського транспортно-експедиційному підприємства 25196 (пізніше перейменовано у Одеське транспортно-експедиційне підприємство 15196).

Суд зауважує, що вищевказані записи (№6-11) у трудовій книжці відносно періоду роботи позивача з 08.10.1987 року по 12.12.1994 року виконані акуратно, будь-яких виправлень не містять, з огляду на що судом не вбачається будь-яких порушень приписів Інструкції №58.

Відповідачем в оскаржуваному рішенні від 28.06.2024 року не зараховано до страхового стажу стаж роботи позивача в період з 08.10.1987 року по 12.12.1994 року, оскільки в записі трудової книжки серії НОМЕР_1 про звільнення не читається печатка. Повторно (як і у рішенні від 10.01.2024 року) зазначено, що для зарахування вищевказаного періоду необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи, видану на підставі первинних документів та довідку про реорганізацію.

У той же час, ненасичений відтиск печатки підприємства, яка проставлена на записах №10-11 у трудовій книжці позивача, не свідчить, на думку суду, про порушення приписів Інструкції №58.

З цього приводу суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Вищевказана правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 04.07.2023 року по справі №580/4012/19.

За ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, на думку суду, на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємств не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Крім того суд враховує той факт, що стороною позивача були виконані всі можливі дії для надання до суду уточнюючих довідок щодо періоду роботи позивача з 08.10.1987 року по 12.12.1994 року, водночас матеріалами справи підтверджується, що первинна документація з кадрових питань Одеського транспортно-експедиційного підприємства 25196 (пізніше - Одеське транспортно-експедиційне підприємство 15196) відсутня.

Так, позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог було надано лист Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради №145-К-11.1-21 від 29.01.2024 року, з якої вбачається що документи з кадрових питань (особового складу) «Одеського транспортно-експедиторське підприємства 25196» (перейменовано в транспортно-експедиторське підприємство 15196 на зберігання до Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради не надходили.

Згідно наданого листа Державного архіву Одеської області №3144/ОЄН від 23.05.2024 року документів з особового складу підприємства з назвою «Одеське транспортно- експедиторське підприємство 15196» на зберігання в архіву немає.

Також надано лист Головного управління статистики в Одеській області від 13.05.2024 року, з якого вбачається, що станом на 13.05.2024 року з бази даних Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України вилучено відомості про «Транспортно- експедиторське підприємство 15196».

Згідно довідки про реорганізацію №14 від 21.03.2019 року Публічного акціонерного товариства «Одесавтотранс» Одеське транспортно-експедиторське підприємство 15196 відповідно до наказу Міністерства транспорту України від 11.05.1994 року №236 шляхом злиття низки підприємств увійшло до складу Державного підприємства «Одесавтотранс», назву якого в подальшому було змінено на Публічне акціонерне товариство «Одесавтотранс».

Згідно листа ПАТ «ОДЕСАВТОТРАНС» (як правонаступника Одеського транспортно-експедиторського підприємства 15196) від 19.06.2024 року за вих.№19/06.24-Дов відсутня можливість надати позивачу інформацію про підтвердження стажу її роботи на підприємстві та нарахування заробітної плати за період з 1987 по 1994 роки, оскільки у вересні 2017 року сталася пожеже, внаслідок якої було знищено архів підприємства. Зазначене підтверджується Актом про пожежу від 03.09.2017 року.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 04.07.2023 року у справі №580/4012/19, витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці (пільговій довідці) відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

У той же час суд також акцентує увагу на тому, що за час розгляду справи представниками відповідачів не було надано доказів, що спростовують факт працевлаштування позивача в Одеському транспортно-експедиторському підприємстві 25196 у спірний період.

Зазначені обставини, на думку суду, свідчать про прояв відповідачем надмірного формалізму при розрахунку страхового стажу позивача, а тому вищевказаний період роботи позивача з 08.10.1987 року по 12.12.1994 року в Одеському транспортно-експедиторському підприємстві 25196 безпідставно не був врахований до страхового стажу позивача в оскаржуваному рішенні.

Суд при вирішенні справи також виходить із того, що зазначене рішення пенсійного органу є актом індивідуальної дії.

На думку суду правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований.

Головною рисою такого акту є його конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових обов`язків, обумовлених цими актами; при цьому за умов відповідності такого акту нормам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 23.10.2018 у справі №822/1817/18, від 21.05.2019 у справі №0940/1240/18, від 02.07.2019 у справі №140/2160/18.

Натомість, оскаржуване рішення пенсійного органу не відповідає критеріям чіткості та повноти акту індивідуальної дії, що породжує його неоднозначне трактування.

Зазначений висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року є джерелом права.

У рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року; «Тошкуце та інші проти Румунії», заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області в оскаржуваному рішенні №91 від 28.06.2024 року про відмову у призначенні пенсії (на заміну рішення про відмову від 10.01.2024 року) зазначено, що стаж позивача для визначення права згідно п.3-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» почав становити 29 років 04 місяці 22 дні. Але в тому ж рішенні також зазначено, що страховий стаж позивача становить 24 роки 05 місяців 25 днів.

Крім того у відзиві відповідачем було зазначено, що до страхового стажу заявниці для визначення права на пенсію за віком можливо зарахувати період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 року по 31.03.2005 року, з 01.07.2005 року по 30.04.2009 року, та з 01.07.2009 року по 30.06.2010 року (з урахуванням довідки ГУ ДПС в Одеській області від 20.05.2022 року №8580/6/15-32-24-03-10 та відповідно до даних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

Підсумовуючи вищезазначеного суд доходить висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області не було доведено протягом часу розгляду даної справи обґрунтованості винесення рішення №91 від 28.06.2024 року про відмову ОСОБА_1 у призначення пенсії за віком на підставі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому воно є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Суд також зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З огляду на встановлені обставини у справі №420/20234/24 суд вважає необхідним для належного захисту прав та інтересів позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.01.2024 року про призначення їй пенсії за віком, та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та зарахувати до страхового стажу позивача період її роботи з 08.10.1987 року по 12.12.1994 року, що зазначений у трудовій книжці.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до її страхового стажу періоду здійснення нею підприємницької діяльності з 01.01.2004 року по 24.01.2004 року, з 01.02.2004 року по 22.02.2004 року, з 01.03.2004 року по 24.03.2004 року, з 01.04.2004 року по 23.04.2004 року, з 01.05.2004 року по 24.05.2004 року, з 01.06.2004 року по 23.06.2004 року, з 01.07.2004 року по 24.07.2004 року, з 01.08.2004 року по 24.08.2004 року, з 01.09.2004 року по 24.09.2004 року, з 01.10.2004 року по 25.10.2004 року, з 01.11.2004 року по 24.11.2004 року, з 01.12.2004 року по 25.12.2004 року, з 01.04.2005 року по 30.06.2005 року, з 01.01.2006 року по 27.01.2006 року, з 01.02.2006 року по 24.02.2006 року, з 01.03.2006 року по 27.03.2006 року, з 01.04.2006 року по 26.04.2006 року, з 01.05.2006 року по 27.05.2006 року, з 01.06.2006 року по 26.06.2006 року, з 01.07.2006 року по 27.07.2006 року, з 01.08.2006 року по 27.08.2006 року, з 01.09.2006 року по 26.09.2006 року, з 01.10.2006 року по 27.10.2006 року, з 01.11.2006 року по 26.11.2006 року, з 01.12.2006 року по 27.12.2006 року, з 01.01.2008 року по 16.01.2008 року, з 01.02.2008 року по 15.02.2008 року, з 01.03.2008 року по 16.03.2008 року, суд зазначає наступне.

Згідно з п.3-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до п.4 Порядку №637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, за вказаними змінами законодавець передбачив зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб - підприємців періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року, за умови сплати страхових внесків та незалежно від їх сум (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 02 червня 2022 року по справі №580/3420/20.

За таких обставин, пенсійний орган має обов`язок зарахувати до страхового стажу позивача періоди здійснення нею підприємницької діяльності з 01.01.2004 року по 31.12.2017 року у разі сплати нею страхових внесків та незалежно від їх сум.

Водночас, як було встановлено судом за час розгляду справи, згідно розрахунку страхового стажу позивача (форми РС-право), виконаного при прийнятті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області рішення №91 від 28.06.2024 року (прийнятого на заміну рішення №91 від 10.01.2024 року), до страхового стажу позивача було зараховано наступні періоди здійснення нею підприємницької діяльності, а саме: з 01.01.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.03.2005 року, з 01.07.2005 року по 30.04.2009 року, з 01.05.2009 року по 30.06.2009 року, з 01.07.2009 року по 30.06.2010 року, 01.07.2010 року по 29.02.2020 року, з 01.03.2020 року по 31.05.2020 року та з 01.06.2020 року по 28.02.2022 року.

За таких умов адміністративний позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про зобов`язання зарахувати до її страхового стажу періоди здійснення нею підприємницької діяльності з 01.01.2004 року по 24.01.2004 року, з 01.02.2004 року по 22.02.2004 року, з 01.03.2004 року по 24.03.2004 року, з 01.04.2004 року по 23.04.2004 року, з 01.05.2004 року по 24.05.2004 року, з 01.06.2004 року по 23.06.2004 року, з 01.07.2004 року по 24.07.2004 року, з 01.08.2004 року по 24.08.2004 року, з 01.09.2004 року по 24.09.2004 року, з 01.10.2004 року по 25.10.2004 року, з 01.11.2004 року по 24.11.2004 року, з 01.12.2004 року по 25.12.2004 року, з 01.01.2006 року по 27.01.2006 року, з 01.02.2006 року по 24.02.2006 року, з 01.03.2006 року по 27.03.2006 року, з 01.04.2006 року по 26.04.2006 року, з 01.05.2006 року по 27.05.2006 року, з 01.06.2006 року по 26.06.2006 року, з 01.07.2006 року по 27.07.2006 року, з 01.08.2006 року по 27.08.2006 року, з 01.09.2006 року по 26.09.2006 року, з 01.10.2006 року по 27.10.2006 року, з 01.11.2006 року по 26.11.2006 року, з 01.12.2006 року по 27.12.2006 року, з 01.01.2008 року по 16.01.2008 року, з 01.02.2008 року по 15.02.2008 року, з 01.03.2008 року по 16.03.2008 року, підлягають задоволенню в межах заявлених позивачем позовних вимог.

Разом з тим, суд бере до уваги той факт, що у розрахунку стажу позивача форми РС-право відсутній період підприємницької діяльності позивача з 01.04.2005 року по 30.06.2005 року.

У той же час, як вбачається з відомостей, наявних у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, за період з з 01.04.2005 року по 30.06.2005 року відсутні відомості про сплату позивачем страхових внесків. Будь-яких доказів сплати страхових внесків за спірний період, стороною позивача до суду надано не було.

Отже суд доходить висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області правомірно не було враховано до страхового стажу позивача період здійснення нею підприємницької діяльності з 01.04.2005 року по 30.06.2005 року, з огляду на що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача в цій частині.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем було сплачено судовий збір за подання даного адміністративного позову суду, що підтверджується матеріалами справи.

На підставі вищезазначеного, враховуючи наявність підстав для задоволення основної позовної вимоги позивача, суд вважає за необхідне стягнути на її користь 1 211,20 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, оскільки саме вищевказаним територіальним управлінням пенсійного органу було винесено оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії за віком.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській №91 від 28.06.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.01.2024 року про призначення їй пенсії за віком, та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та зарахувати до страхового стажу позивача періоди її роботи: з 08.10.1987 року по 12.12.1994 року, що зазначений у трудовій книжці, а також періоди здійснення нею підприємницької діяльності з 01.01.2004 року по 24.01.2004 року, з 01.02.2004 року по 22.02.2004 року, з 01.03.2004 року по 24.03.2004 року, з 01.04.2004 року по 23.04.2004 року, з 01.05.2004 року по 24.05.2004 року, з 01.06.2004 року по 23.06.2004 року, з 01.07.2004 року по 24.07.2004 року, з 01.08.2004 року по 24.08.2004 року, з 01.09.2004 року по 24.09.2004 року, з 01.10.2004 року по 25.10.2004 року, з 01.11.2004 року по 24.11.2004 року, з 01.12.2004 року по 25.12.2004 року, з 01.01.2006 року по 27.01.2006 року, з 01.02.2006 року по 24.02.2006 року, з 01.03.2006 року по 27.03.2006 року, з 01.04.2006 року по 26.04.2006 року, з 01.05.2006 року по 27.05.2006 року, з 01.06.2006 року по 26.06.2006 року, з 01.07.2006 року по 27.07.2006 року, з 01.08.2006 року по 27.08.2006 року, з 01.09.2006 року по 26.09.2006 року, з 01.10.2006 року по 27.10.2006 року, з 01.11.2006 року по 26.11.2006 року, з 01.12.2006 року по 27.12.2006 року, з 01.01.2008 року по 16.01.2008 року, з 01.02.2008 року по 15.02.2008 року, з 01.03.2008 року по 16.03.2008 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1 211,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький