Справа № 300/5105/24
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/5105/24 пров. № А/857/18994/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

з участю секретаря судового засідання : Демидюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 - Лещенка Юрія Володимировича на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року (ухвалене головуючим-суддею Боршовським Т.І., час проголошення рішення 16 год 49 хв у м. Івано-Франківську, повний текст судового рішення складено 17 липня 2024 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

28.06.2024 Лещенко Ю.В. звернувся в інтересах ОСОБА_1 в суд із адміністративним позовом до Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Коломийський ВДВС, відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність Коломийського ВДВС щодо не зняття арешту з коштів боржника ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача зняти арешт з усіх коштів ОСОБА_1 , відкритих рахунків в АТ КБ ПРИВАТБАНК, накладений постановою №62434369 від 14.06.2022.

Позов мотивований тим, що на даний час арешт з коштів ОСОБА_1 не знятий, хоча виконавчий документ повторно до виконання у встановлені законом строки не пред`являється, а виконавче провадження закрите. Представник позивача звернув увагу на закінчення тримісячного строку пред`явлення постанови від 02.06.2019 про стягнення виконавчого збору до виконання. Крім цього, державним виконавцем не було вчинено в основному виконавчому провадженні жодних дій, направлених на примусове виконання рішення суду та фактичне стягнення суми боргу, у зв`язку з чим виконавчий збір є незаконно нарахованим.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивачки ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що посилання суду в оскаржуваному рішенні на постанову від 02.06.2019 є неприпустимим, оскільки така постанова не була долучена до матеріалів справи та суд першої інстанції її не досліджував, оскільки згідно відповіді відповідача на вимогу суду спірне виконавче провадження відповідно до акту від 08.01.2024 було знищене. Також судом не було враховано, що до спірних правовідносин слід було застосовувати норми, чинні станом на 17.05.2018, коли було відкрите виконавче провадження, а не чинні станом на 02.06.2019, на які послався відповідач, які погіршують становище особи та не можуть бути застосовані в даному випадку. Крім того, у даному виконавчому провадженні виконавець не вчиняв жодних виконавчих дій, направлених на примусове стягнення боргу, а виконавче провадження закінчене за заявою стягувача. Прийняття постанови про стягнення виконавчого збору значно пізніше ніж постанова про відкриття виконавчого провадження суперечить положенням ч.4 ст.27 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404), що додатково вказує на її протиправність. Також наголошує на пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, після повернення виконавчого документа стягувачу. Вважає, що накладений на кошти позивачки арешт підлягав зняттю у зв`язку із закінченням строків пред`явлення виконавчого документу до виконання. При цьому, відповідач протиправно, з порушенням строків відновив виконавче провадження. Крім того, відповідач в порушення вимог ст.28 Закону №1404 не направив позивачці ні постанову від 02.06.2019 про стягнення виконавчого збору, ні постанову від 26.06.2020 про відкриття виконавчого провадження, чим порушив її права, розпочавши примусове виконання, не пересвідчившись в отриманні вказаних процесуальних рішень.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вважає за можливе провести апеляційний розгляд за їх відсутності.

Від представника позивачки ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за його його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного

З матеріалів справи видно, що на виконанні в Коломийському ВДВС перебувало виконавче провадження №56419211, відкрите на підставі виконавчого листа, виданого Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області про стягнення (солідарно) з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 94036,77 доларів США заборгованості за кредитом та відсотками (що станом на час ухвалення рішення 31.01.2018 за курсом НБУ 28 грн за 1 долар США еквівалентно 2633029,56 грн) та 15569,74 грн пені.

У виконавчому провадженні №56419211 виконавцем винесено постанову від 02.06.2019 про стягнення із ОСОБА_1 264859,93 грн виконавчого збору.

26.06.2020 головним державним виконавцем Коломийського ВДВС завершено виконавче провадження №56419211 на підставі заяви стягувача.

26.06.2020 головним державним виконавцем Коломийського ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62434369 щодо виконання постанови №56419211 від 02.06.2019 про стягнення з ОСОБА_1 264859,93 грн виконавчого збору, який стягується до Державного бюджету України.

14.06.2022 головним державним виконавцем Коломийського ВДВС прийнято постанову про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 264928,93 грн.

28.06.2022 головним державним виконавцем Коломийського ВДВС прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.37 Закону №1404.

03.05.2024 представник позивачки подав до відповідача адвокатський запит про зняття арешту з майна ОСОБА_1 , за результатом розгляду якого листом №25.7-14/49416 від 07.05.2024 Коломийський ВДВС повідомив представника позивачки, що виконавчі провадження завершено з підстав, які не передбачають зняття арешту з майна боржника.

19.06.2024 представник позивачки подав до відповідача адвокатський запит про зняття арешту з майна ОСОБА_1 , за результатом розгляду якого листом №25.7-14/68432 від 24.06.2024 Коломийський ВДВС повідомив представника позивачки, що арешт із коштів на банківському рахунку боржника може бути знято відповідно до вимог ст.ст.52, 59 Закону №1404 у разі надання банком повідомлення про цільове призначення належного боржнику рахунку чи надання документального підтвердження, що належний боржнику рахунок має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, або у разі оплати боржником виконавчого збору у розмірі 264859,93 грн, який стягується до Державного бюджету України.

15.07.2024 начальником Коломийського ВДВС прийнято постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження №62434369, якою дії головного державного виконавця відділу Атаманова С.М. у виконавчому провадженні №62434369 визнано такими, що вчинені з порушенням вимог п.5 ч.1 ст.37 Закону №1404, скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, винесену 28.06.2022 головним державним виконавцем Атамановим С.М. у виконавчому провадженні №62434369 та зобов`язано останнього провести виконавчі дії у порядку, встановленому Законом №1404.

15.07.2024 головним державним виконавцем Коломийського ВДВС Атамановим С.М. прийнято постанову про відновлення виконавчого провадження №62434369.

Вважаючи протиправною бездіяльність Коломийського ВДВС щодо не зняття арешту з коштів боржника ОСОБА_1 , представник позивачки Лещенко Ю.В. звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що постановою головного державного виконавця Коломийського ВДВС від 14.06.2022 про арешт коштів боржника арешт накладено на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження та штрафів, яка становить 264928,93 грн. Стосовно доводів представника позивача про безпідставність прийняття постанови №56419211 від 02.06.2019 про стягнення з ОСОБА_1 264859,93 грн суми виконавчого збору, оскільки державним виконавцем не вчинено жодних виконавчих дій, та постанови від 26.06.2020 про відкриття виконавчого провадження №62434369, суд звернув увагу на те, що предметом розгляду в цій справі є з`ясування правомірності не зняття Коломийським ВДВС арешту з коштів боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою від 14.06.2022, після його завершення. При цьому, правомірність прийняття постанови від 02.06.2019 про стягнення з ОСОБА_1 264859,93 грн суми виконавчого збору та постанови від 26.06.2020 про відкриття виконавчого провадження не входить до предмету розгляду в цій справі, оскільки такі постанови є чинними, позивачкою не оскаржувалися, не скасовані ні в адміністративному, ні в судовому порядку, а отже, обов`язкові до виконання. Щодо не зняття арешту з коштів ОСОБА_1 , накладеного постановою від 14.06.2022, суд вказав, що в контексті положень ст.ст.37, 40, 59 Закону №1404 та п.16 р.VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 (далі - Інструкція №512), судом не встановлено умов, за яких державний виконавець вправі самостійно зняти арешт з майна боржника.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Згідно ст.1291 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом дев`ятим частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно ч.1 ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.5 Закону №1404, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1, п.1, 18 ч.3 ст.18 Закону №1404, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно ч.1, 2, 3, 4 ст.27 Закону №1404, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно ч.5, 9 ст.27 Закону №1404, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами. Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно п.8 розділу ІІІ Інструкції №512, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Виконання постанови про стягнення виконавчого збору здійснюється за рахунок стягнутих з боржника коштів за умови відсутності заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Верховний Суд у постановах від 12.08.2021 по справі №200/7867/19-а, від 16.09.2021 по справі №640/20241/20, від 21.10.2021 по справі №420/4279/19, від 09.12.2021 по справі №520/7192/20 сформував висновок, відповідно до якого, умови й підстави, коли виконавчий збір не стягується, чітко визначені. Стягнення виконавчого збору не стосується притягнення особи до юридичної відповідальності, оскільки виконавчий збір не є санкцією.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.18 Закону №1404, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право : накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Як визначено частиною четвертою статті 18 Закону №1404, вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Статтею 48 Закону №1404 встановлено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Так, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст.151 Закону України Про електроенергетику, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст.191 Закону України Про теплопостачання, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до ст.261 Закону України Про теплопостачання, ст.181 Закону України Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення, на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки, на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (частина друга).

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

При цьому, ст.48 Закону №1404 встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 56 Закону №1404, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Статтею 52 Закону №1404 встановлено заборону для виконавця накладати арешт на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч.3 ст.52 Закону №1404, не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.59 Закону №1404, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Згідно абз.2 ч.2 ст.59 Закону №1404, виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банка документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини 1 статті 34 цього Закону.

На підставі п.2 ч.1 ст.34 Закону №1404 виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Згідно ч.4 ст.35 Закону №1404, арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадків, передбачених пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.

Як визначено частиною другою статті 59 Закону №1404, у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Частиною четвертою статті 59 Закону №1404 визначений вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Відповідно до ч.5 ст.59 Закону №1404, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Системний аналіз приведених вище положень Закону №1404 вказує на те, що під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах.

При цьому, ст.48 Закону №1404 встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом.

При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч.3 ст.52 Закону №1404, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно ч.4 ст.59 цього Закону.

Відповідно до ч.4 ст.59 Закону №1404, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є : 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 11 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.59 Закону №1404).

Судом встановлено, що 14.06.2022 головним державним виконавцем Коломийського ВДВС прийнято постанову про арешт коштів боржника, згідно якої накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 264928,93 грн.

Доводи представника позивачки зводяться до безпідставності прийняття постанови №56419211 від 02.06.2019 про стягнення із ОСОБА_1 264859,93 грн виконавчого збору, оскільки державним виконавцем не вчинено жодних виконавчих дій, а також постанови про відкриття виконавчого провадження №62434369 від 26.06.2020. На думку представника позивачки постанова Коломийського ВДВС від 02.06.2019 повторно до виконання у встановлені законом строки не пред`являлася, строк пред`явлення постанови від 02.06.2019 про стягнення виконавчого збору до виконання закінчився, виконавче провадження є закритим, а відповідачем 28.06.2022 прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу з підстав передбачених п.5 ч.1 ст.37 Закону №1404.

Проте, колегія суддів не враховує вищевказані доводи, оскільки предметом розгляду у даній справі є з`ясування правомірності не зняття Коломийським ВДВС арешту з коштів боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою №62434369 від 14.06.2022, після його завершення, а не правомірність прийняття постанови №56419211 від 02.06.2019 про стягнення з ОСОБА_1 264859,93 грн виконавчого збору та постанови про відкриття виконавчого провадження №62434369 від 26.06.2020 .

При цьому, колегія суддів зазначає, що вказані постанови є чинними, позивачкою не оскаржувалися, не скасовані ні в адміністративному, ні в судовому порядку, а тому є обов`язкові до виконання.

Предметом спору у даній справі є встановлення наявності або відсутності бездіяльності відповідача щодо не зняття арешту майна та коштів позивачки, за обставин завершених виконавчих провадження шляхом повернення виконавчих документів стягувачам.

Представник позивачки вважає, що на виконання вимог Закону №1404 відповідач був зобов`язаний скасувати арешт, накладений на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках ОСОБА_1 .

З приводу вказаного, колегія суддів зазначає, що підстави зняття арешту з майна боржника визначено пунктом 16 розділу VIII Інструкції №512.

Так, постанова про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо : судом скасовано заходи забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням; при повторному пред`явленні такого виконавчого документа до примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі частини першої статті 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена); після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено; після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає); арешт з майна боржника або інші заходи примусового виконання рішення скасовані судовим рішенням.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Згідно п.5 ч.1 ст.37 Закону №1404, виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

Частиною першою статті 40 Закону №1404 передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документу стягувачу, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.5 ст.37 Закону №1404, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених цим Законом.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що враховуючи положення п.1 ч.1, 5 ст.37 Закону №1404, повернення виконавчого документа стягувачу, якщо неможливо встановити місце знаходження боржника, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З матеріалів справи видно, що 15.07.2024 начальником Коломийського ВДВС прийнято постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження №62434369, якою дії головного державного виконавця відділу Атаманова С.М. у виконавчому провадженні №62434369 визнано такими, що вчинені з порушенням п.5 ч.1 ст.37 Закону №1404, скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, винесену 28.06.2022 головним державним виконавцем Атамановим С.М. у виконавчому провадженні №62434369 та зобов`язано його провести виконавчі дії у порядку, встановленому Законом №1404.

Таким чином, 15.07.2024 головним державним виконавцем Коломийського ВДВС Атамановим С.М. прийнято постанову про відновлення виконавчого провадження №62434369.

Враховуючи вищенаведене, доводи представника позивачки про те, що виконавчий документ, зокрема, постанова Коломийського ВДВС від 02.06.2019 повторно до виконання у встановлені законом строки не пред`являлася, а виконавче провадження є закритим, на час розгляду та вирішення даної справи, не заслуговують на увагу та вірно не враховано судом першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність умов, наведених у ч.4 ст.59 Закону №1404 та в п.16 розділу VIII Інструкції №512, за яких державний виконавець вправі самостійно зняти арешт з майна боржника.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність бездіяльності Коломийського ВДВС щодо не зняття арешту з коштів боржника ОСОБА_1 , накладений постановою №62434369 від 14.06.2022.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 - Лещенка Юрія Володимировича залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року по справі №300/5105/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 29.01.25