Справа № 120/11523/24
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

30 січня 2025 р. Справа № 120/11523/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі- відповідач) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовив у відновленні виплати пенсії позивачу за вислугою років, оскільки позивач отримував пенсію відповідно до Закону №2262-ХІІ за місцем проживання в Автономній Республіці Крим, яка на даний час належить до тимчасово окупованої території, а тому, надати докази про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації позивач не має можливості.

Ухвалою від 04.09.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

Ухвалою від 16.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Також даною ухвалою встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що у період дії правового режиму воєнного стану в органів Пенсійного фонду України відсутні повноваження щодо отримання документів, необхідних для поновлення виплати пенсії особам, які проживали на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя. На теперішній час питання щодо відновлення/продовження пенсійних виплат особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя в умовах відсутності документів, необхідних для визначення умов поновлення пенсійної виплати, законодавчо не врегульовано. Також вказав, що відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 російська федерація з 01.01.2023 не є державою-учасницею Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежності держав у галузі пенсійного забезпечення, відтак дія вказаної угоди між Україною та російською федерацією припинилась внаслідок виходу з Угоди одного з підписантів, а саме російської федерації, з 01.01.2023.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 з 2009 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у м. Севастополь, Автономної Республіки Крим, та отримувала пенсію за вислугу років, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серія НОМЕР_1 , яка була призначена відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Відповідно до листа Адміністрації Державної прикордонної служби України від 23.11.2023, ОСОБА_1 перебувала на пенсійному обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в м. Севастополь з 07.02.2009. Вказано, що за інформацією Пенсійного фонду України останні виплати військової пенсії за рахунок коштів Державного бюджету України зазначений пенсійний фонду здійснив їй за березень 2014. На обліку, як внутрішньо-переміщена особа ОСОБА_1 перебуває з 03.08.2015.

Також в листі повідомлено, що надають копії наявних в Адміністрації Державної прикордонної служби України документів, які також долучені позивачем до матеріалів справи, а саме копію подання про призначення ОСОБА_1 №11/ПВ-1815 від 06.04.2009 за останньою штатною посадою інспектор прикордонної служби 3 категорії черговий групи чергових відділень збору та обробки даних обстановки відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , копію супровідного листа АДПС від 08.04.2009 за вих. №0.11-4334/0/6-09 про надсилання документів для призначення ОСОБА_1 пенсії та копію супровідного листа ГУПФУ в АР Крим, вх. №18593/0/3-09 від 24.04.2009 про пересилання документів за належністю до ГУПФУ в м. Севастополі.

Відповідно до довідки № 522-223 від 03.08.2015, виданої управлінням соціального захисту населення Тульчинської РДА Вінницької області, ОСОБА_1 взята облік як внутрішньо переміщена особа, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ., фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що 03.10.2023 ОСОБА_1 подала заяву до Головного управління ПФУ у Вінницькій області про поновлення пенсії .

За наслідком розгляду поданої заяви 16.10.2023 управління листом № 17294-15722/Н-02/8-0200/23 повідомило про відсутність підстав для поновлення пенсії, оскільки не є можливим отримати інформацію про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання.

Не погодившись із такою відмовою пенсійного фонду, ОСОБА_1 оскаржила її до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.02.2024 у справі №120/18901/23 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області щодо не прийняття рішення за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 про поновлення пенсії та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії від 03.10.2023 та прийняти рішення із урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На виконання вищевказаного рішення, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області розглянуто заяву ОСОБА_1 та прийнято рішення від 18.03.2024 № про відмову в поновленні пенсії.

Підставами для відмови вказано, що починаючи з 2014 року особи, які проживали на тимчасово окупований території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, мали можливість одержувати пенсії від Пенсійного фонду України, у порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №234 «Про затвердження Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя» (далі- Постанова №234). Враховуючи вимоги пункту порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за №135/13402, для поновлення виплати раніше призначеної пенсії за новим місцем проживання на контрольованій українською владою території особам, які до цього проживали на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та отримували пенсію та соціальні послуги від Пенсійного фонду російської федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у російській федерації, слід подати до територіального органу Пенсійного фонду України заяву про поновлення виплати пенсії. Крім того, необхідно отримати відповідні документи, зокрема, які містять інформацію про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання.

Також вказано, що в період дії правового режиму воєнного стану в органів Пенсійного фонду України відсутні можливості щодо отримання документів, необхідних для поновлення виплати пенсії особам, які проживали на території АР Крим та м. Севастополя, у зв`язку з чим вирішено відмовити в поновленні виплати пенсії за вислугу років, оскільки на теперішній час питання щодо поновлення/продовження пенсійних виплат особам, які перемістились з тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополя в умовах відсутності документів, необхідних для визначення умов поновлення пенсійної виплати, законодавством не врегульовано.

Позивач, не погодившись із вказаними рішенням пенсійного органу звернулась з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу виснувати, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Тобто суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. Так, ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, базується на Конституції України і складається із Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262-ХІІ), Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Приписами ст. 581 Закону № 2262-ХІІ унормовано, що припинення та поновлення виплати пенсії військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей проводиться в порядку, встановленому цим Законом та ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2-1) за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном; 3) у разі смерті пенсіонера, визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим у встановленому законом порядку; 3-1) у разі надання пенсіонеру статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 4-1) у разі непроходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Цей висновок релевантний правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 12.02.2019 у справі № 243/5451/17.

Оскаржуване рішення не містить покликань на наявність підстав, визначених ч. 1 ст. 49 Закону №1058-IV щодо позивача, та суду не надано доказів існування таких підстав.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону (частина 2 ст. 49 Закону № 1058-IV).

Позивач стверджує, що їй було припинено виплату пенсійних виплат органами Пенсійного фонду України через окупацію російською федерацією Автономної Республіки Крим.

Розглянувши заяву позивача щодо поновлення виплати пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, відмовило позивачу у поновленні виплати пенсії.

Відмовляючи позивачу у поновленні пенсії, відповідач покликається на положення Порядку 22-1 подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказує, що в умовах воєнного стану в органів Пенсійного фонду України відсутні повноваження щодо отримання документів, необхідних для поновлення виплати пенсії особам, які отримували пенсійні виплати на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя. Зазначене питання опрацьовано Міністерством соціальної політики України, розроблено проєкт відповідного нормативно-правового акту. Питання поновлення виплати пенсії буде вирішено після внесення відповідних змін до законодавства.

Оцінюючи такі підстави для відмови в поновленні пенсії, суд виходить з такого.

15.04.2014 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII (далі - Закон №1207-VII), яким визначено статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії російської федерації, встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1207-VII сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнано тимчасово окупованою територією.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 7 цього Закону для громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення … здійснюється відповідно до законодавства України. Виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 234 (далі Порядок №234). У п. 1 зазначено, що цей Порядок визначає механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії та соціальні послуги від Пенсійного Фонду Російської Федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у Російській Федерації (далі - особи).

Пунктом 4 Порядку №234 визначено, що територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів російської федерації; виплата пенсії після надходження-пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок №22-1).

Пунктом 1.5 розділу І Порядку №22-1 розгляд заяв, передбачених пунктом 1.1 цього розділу, поданих громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації, здійснюється з урахуванням Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №234. Внутрішньо переміщені особи (крім осіб, зазначених в абзаці двадцять четвертому пункту 2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509) подають заяви з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Абзацом 4 пп. 3 п. 2.8 Розділу ІІ Порядку 22-1 громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації.

Покликаючись на вищенаведені положення Порядку № 22-1 відповідач вказує про неможливість отримання документів, необхідних для поновлення виплати пенсії особам, які отримували виплати пенсійні виплати на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

Втім, таку позицію відповідача суд відхиляє з огляду на те, що наведені положення, зокрема щодо розгляду заяв з урахуванням Порядку № 234, подання заяви в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта, здійснення запиту щодо пенсійної справи, поширюються виключно на осіб, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. Натомість з матеріалів справи встановлено, що згідно з довідкою від 03.08.2015 №522-223 позивач зареєстрована як внутрішньо переміщена особа.

Суд наголошує, що посилання відповідача на відсутність пенсійної справи позивача та наявних у ній документів не може бути підставою для не поновлення їй пенсії.

Верховний Суд сформував висновок щодо застосування норм права, згідно з яким відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення (постанови від 10.12.2020 у справі № 200/3663/16-а, від 22.09.2021 у справі № 308/3864/17 тощо).

Також не може слугувати підставою для відмови у поновленні пенсії не внесення відповідних змін до законодавства України.

З 22.11.2014 набув чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII від 20.10.2014 (далі Закон №1706-VII), яким встановлені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст. 1 цього Закону внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» установлено, що призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Таким чином, призначення (поновлення виплати) пенсій особам, які проживали на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, залишили її та зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 30.01.2024 у справі №320/424/23.

Як вже встановлено судом, позивач зареєстрована як внутрішньо переміщена особа, відтак питання поновлення їй пенсії має вирішуватись територіальним органом Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Відповідач також вказав, що відмова позивачу у поновленні пенсії обумовлена припиненням відносин з російською федерацією і відсутності можливості зробити запит паперової пенсійної справи позивача.

Проте позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки витребування пенсійної справи позивача з органу Пенсійного Фонду за попереднім місцем проживання (реєстрації) покладається саме на орган, що призначає (поновлює) пенсію, а позбавлення управління можливості направлення відповідного запиту про витребування пенсійної справи не може слугувати підставою для відмови у поновленні пенсії.

Право на поновлення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування пенсійної справи й отримання атестату про припинення виплати пенсії органами пенсійного фонду російської федерації.

Доказів того, що позивач отримав громадянство російської федерації та одержував пенсію в органах пенсійного забезпечення російської федерації, суду не надано.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позивач як громадянин України, має право на отримання пенсії, призначеної йому відповідно до законодавства України, за місцем реєстрації фактичного проживання.

Таким чином, аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відмова у поновленні пенсії з наведених відповідачем підстав порушує право на соціальний захист, не відповідає приписам чинного законодавства та принципу верховенства права, у зв`язку з чим рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № від 18.03.2024 про відмову в поновленні пенсії, є протиправним та підлягає скасуванню.

Як наслідок, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області поновити нарахування і виплату пенсії за вислугу років, а не відмінити рішення від 18.03.2024, як просить позивач.

Більше того, не підлягає задоволенню вимога, щодо розміру грошового забезпечення 52%, оскільки спірним питанням в межах даної справи є відмова у поновленні виплати пенсії позивачу, розмір грошового забезпечення не є спірним.

Визначаючись з приводу того, з якого часу позивачу слід поновити виплату пенсії, суд зазначає наступне.

За змістом пп. 3 п. 5 Розділу IV порядку 3-1 поновлення пенсії здійснюється з дня подання заяви з усіма необхідними документами. Пунктом 11 Розділу I передбачено, що днем звернення за поновленням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів)).

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. З прохальної частини позовної заяви слідує, що позивач просить поновити пенсію з 18.03.2024.

Тому суд вважає за необхідне поновити виплату пенсії з 18.03.2024.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою, другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи зазначене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Оскільки позов містив декілька вимог (дві) немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Таким чином поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № від 18.03.2024 року "Про відмову в поновленні пенсії на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі 120/1890/23 від 12.02.2024 ОСОБА_1 "

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області поновити ОСОБА_1 з 18.03.2024 нарахування і виплату пенсії за вислугу років, призначеної згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

В решті позовних вимог, -відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (проживання: АДРЕСА_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, )

Суддя Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя:

Секретар: