Справа № 640/17196/21
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 січня 2025 року

м. Київ

справа № 640/17196/21

адміністративне провадження № К/990/3247/25

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Ханової Р. Ф.

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області

на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року

у справі №640/17196/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбінат Каргілл"

до Головного управління ДПС у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області

про визнання протиправною бездіяльності щодо невиконання судового рішення та стягнення суми надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств та пені з Державного бюджету України, -

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2025 року на адресу Верховного Суду вдруге надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року у справі №640/17196/21, предметом спору в якій є визнання протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Донецькій області щодо невиконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року у справі №805/2453/18-а; стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області на користь позивача суми надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 11 860 865,00 гривень шляхом перерахування вказаних грошових коштів на поточний рахунок позивача; стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області на користь позивача пеню у розмірі 435 180,01 гривень за несвоєчасне повернення надміру сплачених грошових зобов`язань з податку шляхом перерахування вказаних грошових коштів на поточний рахунок позивача; зобов`язання відповідача-3 забезпечити здійснення контролю за перерахуванням Головним управління Державної казначейської служби України в Донецькій області на користь позивача суми надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 11 860 865,00 гривень та пені у розмірі 435 180,01 гривень.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат Каргілл» пеню у розмірі 435 180,01 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року, апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбінат Каргілл" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року задоволено частково. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасовано та прийнято нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбінат Каргілл" задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбінат Каргілл" суми надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 11 860 865,00 гривень шляхом перерахування вказаних грошових коштів на поточний рахунок. У задоволенні решти позовних відмовлено.

При вирішенні питання про наявність підстав до відкриття касаційного провадження за означеною скаргою, Верховний Суд виходить з такого.

Статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право на касаційне оскарження.

Частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Стаття 330 Кодексу адміністративного судочинства України містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.

Так, відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

У поданій касаційній скарзі, скаржник, як на підставу для касаційного оскарження судових рішень, посилається, зокрема, на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що на разі відсутній висновок Верховного Суду, щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, також скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано приписи статті 129 Податкового кодексу України. Крім того, скаржник посилається на порушення норм процесуального права.

Суд звертає увагу скаржника, на те що стаття 129 Податкового кодексу України містить у собі багато пунктів, при цьому скаржник не зазначає конкретно стосовно якого пункту статті 129 Податкового кодексу України відсутній висновок Верховного Суду.

Разом із цим, скаржник не наводить обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні норм права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, що в свою чергу не узгоджується із підставами касаційного оскарження, передбаченим пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Суд звертає увагу на те, що у випадку посилання скаржником на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, останньому необхідно зазначити конкретну норму права, щодо застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Скаржником не зазначено, який, на його думку, правовий висновок повинен бути висловлений у цій справі та який, одночасно, відсутній у рішеннях Верховного Суду.

Щодо посилання скаржника, як на підставу для оскарження на порушення норм процесуального права, Суд зазначає, що у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права

Відповідно до частини другої статті 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Таким чином, частина друга статті 353 КАС України регламентує прийнятність цих доводів виключно за умови попередньо зробленого судом висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. Враховуючи те, що скаржником не наведено належного обґрунтування означених підстав касаційного оскарження судових рішень, про що зазначено вище, ця умова не підлягає перевірці.

В цілому доводи заявника зводяться до цитування норм права, що регулюють спірні правовідносини і опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки, із загальним посиланням, що судом апеляційної інстанції рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України та виходить за межі повноважень касаційного суду.

Загальне посилання на ухвалення судом апеляційної інстанції рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Також слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга Головного управління ДПС у Донецькій області підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року у справі №640/17196/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбінат Каргілл" до Головного управління ДПС у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності щодо невиконання судового рішення та стягнення суми надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств та пені з Державного бюджету України- повернути скаржнику.

Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що її повернення не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяР.Ф. Ханова