Справа № 420/24463/24
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/24463/24

Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.

Дата і місце ухвалення 15.11.2024 р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді доповідача Шеметенко Л.П.

судді Градовського Ю.М.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області про відмову йому у перерахунку пенсії №88 від 17.07.2024;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області призначити йому пенсію по інвалідності з 31.05.2024, застосувавши при обчисленні розміру пенсії наступні показники: величина оцінки одного року страхового стажу 1%, коефіцієнт стажу - 0.44250; показник середньої заробітної плати по країні за 2014, 2015, 2016 роки відповідно до пенсійної реформи з 01.10.2017 року, збільшений відповідно до ч. 2 ст. 42 7994,47 грн.; доплата за понаднормовий стаж 19 років; середній коефіцієнт зарплати розрахований за період з 01.07.2000 по 31.05.2006 р.р., період що виключається з періоду заробітних плат відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (до 60 місяців, не більше 10% стажу, за умови що період за який враховується заробітна плата після виключення, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців) - з 01.02.2002 по 31.12.2002 рр., або зробити це в автоматичний спосіб; відсоток для обчислення пенсії - 90%.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №88 від 17.07.2024 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.07.2024 року №2433 про переведення з пенсії за віком на пенсію по інвалідності. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилається на те, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог ухвалене з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що після розгляду заяви позивача апелянт не має повноважень на здійснення будь-яких перерахунків або розгляд заяв позивача, у тому числі за рішенням суду, оскільки позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області. Апелянт вказує, що за результатом розгляду поданих позивачем документів та проведеного перерахунку «перехід на пенсію по інвалідності» відповідно до Закону № 1058-IV загальний розмір пенсії позивача становитиме 8149,61 гривень, що є меншим ніж розмір пенсії позивача за віком, тому перерахунок проведено згідно з нормами діючого законодавства та виходячи з інтересів пенсіонера. Крім того, апелянт вважає, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 . Позивач являється особою з інвалідністю ІІ групи (безстроково), що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №572056 від 03.06.2013 року.

05.06.2006 року позивачу призначено пенсію по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується перерахунком пенсії.

Відповідачами не спростовується, що у 2020 році позивача без його згоди переведено на пенсію за віком.

10.07.2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою №2433 про перехід з пенсії за віком на пенсію по інвалідності, у якій просив застосувати при обчисленні розміру пенсії наступні показники: величина оцінки одного року страхового стажу 1%, коефіцієнт стажу - 0.44250; показник середньої заробітної плати по країні за 2014, 2015, 2016 роки відповідно до пенсійної реформи з 01.10.2017 року, збільшений відповідно до ч.2 ст.42 7994,47 грн.; доплата за понаднормовий стаж 19 років; середній коефіцієнт зарплати розрахований за період з 01.07.2000 по 31.05.2006 р.р., період що виключається з періоду заробітних плат відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - з 01.02.2002 по 31.12.2002; відсоток для обчислення пенсії - 90%.

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто ГУ ПФУ в Запорізькій області та за результатом розгляду прийнято рішення №88 від 17.07.2024 про відмову в перерахунку пенсії.

В рішенні зазначено, що за матеріалами електронної пенсійної справи встановлено, що заявник одержує пенсію за віком у розмірі 9016,16 грн. За результатом розгляду поданих документів та проведеного перерахунку «перехід на пенсію по інвалідності» відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальний розмір пенсії заявника становитиме 8149,61 грн.

Підставою відмови в рішенні зазначено недоцільність переведення з пенсії за віком на пенсію по інвалідності.

Позивач, не погоджуючись із відмовою у призначенні пенсії, звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу та приймаючи рішення, виходив з того, що рішення відповідача не містить мотивів застосування чи відмови у застосуванні при розрахунку пенсії показників, які позивач просив врахувати у заяві від 10.07.2024 року №2433, при цьому, реалізація позивачем права на пенсію по інвалідності пов`язана саме з обчисленням розміру пенсії з показниками, які він просив застосувати, вважаючи, що у такому разі розмір пенсії буде більшим.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку та надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до преамбули Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV), він визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №1058-IV особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з ч.3 ст.45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абз.5 ч.4 ст.42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений) ч.2 ст.40 цього Закону для призначення пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.27 Закону №1058-IV, за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, вважаючи, що має право на пенсію в більшому грошовому розмірі, звернувся із заявою про переведення із пенсії за віком на пенсію по інвалідності, врахувавши: величину оцінки одного року страхового стажу 1%, коефіцієнт стажу 0.44250; показник середньої заробітної плати 7994,47 грн.; доплату за понаднормовий стаж 19 років; середній коефіцієнт зарплати розрахований за період з 01.07.2000 по 31.05.2006 р.р., період, що виключається з періоду заробітних плат відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - з 01.02.2002 по 31.12.2002; відсоток для обчислення пенсії - 90%.

В свою чергу, рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області №88 від 17.07.2024 відмовлено позивачу у переведенні на пенсію по інвалідності, оскільки після переведення розмір пенсії зменшиться з 9016,16 грн. на 8149,61 грн.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, прийняте рішення не містить розрахунків обчислення такого розміру пенсії (8149,61 грн.), та її складових, а також мотивів застосування чи відмови у застосуванні при розрахунку пенсії показників, які позивач просив врахувати у заяві від 10.07.2024 року №2433.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, і якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Сталою є позиція Верховного Суду, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, не наведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі №826/6528/18, від 10.04.2020 у справі №819/330/18, від 10.01.2020 у справі №2040/6763/18).

З огляду на вказане, рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області про відмову у переведенні позивача на пенсію по інвалідності, не відповідає критеріям обґрунтованості, вмотивованості, чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії та породжує його неоднозначне трактування, отже є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, Згідно частини першої статті 44 Закону №1058-IV звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за №339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ №25-1).

Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі Постанови правління ПФУ №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку №22-1, процедура передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок) пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії;

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 належним відповідачем у правовідносинах щодо розгляду заяви позивача про призначення пенсії є ГУ ПФУ у Запорізькій області, яке за принципом екстериторіальності розглядало заяву про перехід на пенсію по інвалідності та прийняло спірне рішення.

В свою чергу, ГУ ПФУ в Одеській області не приймало рішення по суті заяви позивача, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду ГУ ПФУ у Запорізькій області і саме його рішення скасовано в судовому порядку, відтак на останнього має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача, чим спростовуються доводи апелянта у цій частині.

Щодо доводів апелянта в частині понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно положень ч.ч. 2-5 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст.134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.ч. 7, 9 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Так, як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу на суму 10000,00 грн., до суду було надано копію договору про надання правової (правничої) допомоги №01-01/07/24 від 18.03.2024, акт № 1 від 18.06.2024 року про надання правової допомоги до договору №01-01/07/24 від 18.03.2024.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Дослідивши наявні у матеріалах справи документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд зазначає, що розмір фіксованого гонорару у сумі 10000,00 грн. не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру.

При цьому, колегія суддів наголошує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що враховуючи категорію справи та те, що розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, розмір витрат на професійну правничу допомогу 3000,00 грн. є пропорційним до предмета спору, а відтак наявні підстави для часткової компенсації позивачу понесених витрат на професійну правничу допомогу, чим спростовуються доводи апелянта у цій частині.

Підсумовуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони взагалі не стосуються обставин даної справи та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 30.01.2025 р.

Суддя доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: І.О. Турецька