Справа № 420/13347/24
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/13347/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року (суддя Стефанов С.О. м. Одеса, повний текст рішення складений 15.08.2024) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

30 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 04 квітня 2024 року №67 про відмову ОСОБА_2 у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закону України №1697-VII);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугою років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII починаючи з дня звернення 27 березня 2024 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року адміністративний позов задоволено

Не погоджуючись з ухваленим рішенням ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що позивач 27.03.2024 року звернувся до органів Пенсійного фону України із заявою про призначення пенсії за вислугу років у відповідності до норм Закону України «Про прокуратуру». Рішенням відповідача від 04.04.2024 року №67 було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років з огляду на те, що на день звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років 27.03.2024 року необхідна наявність стажу позивача за вислугу років не менше 25 років та стажу на прокурорських посадах не менше 15 років.

До стажу за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України №1697-VII відповідачем було зараховано наступні періоди: з 01.09.1997 по 17.01.2001 - 01 рік 08 місяців 09 днів половина строку навчання позивача у юридичному ВНЗі; з 18.01.2001 по 31.12.2003 02 роки 11 місяців 14 днів; з 01.01.2004 по 19.12.2011 08 років 00 місяців 00 днів на посаді прокурора відділу нагляду за розслідуванням кримінальних справ слідчими органів прокуратури Херсонської області; з 14.03.2017 по 15.06.2017 00 років 04 місяців 00 днів на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Херсонської області; з 16.06.2017 по 26.03.2024 06 років 07 місяців 00 днів на посаді начальника відділу за додержанням законів органами Служби безпеки України Державної прикордонної та фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Автономної Республіки Крим. Отже, стаж роботи позивача за вислугу років з урахуванням зазначених періодів згідно ст. 86 Закону №1697 відповідачем обрахований у кількості 19 років 07 місяців 25 днів. До стажу роботи на посадах прокурорів відповідачем у відповідності до записів трудової книжки зараховано 17 років 11 місяців 16 днів. До заяви про призначення пенсії за вислугу років від 27.03.2024 позивачем було надано довідку про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, надбавка за вислугу років) №21/1-23 від 20.03.2024 станом на 01.01.2024. Вказана довідка порушує вимоги п. 2 ст. 86 Закону №1697, так як видана станом на 01.01.2024, а із заявою про призначення пенсії позивач звернувся 27.03.2024.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27.03.2024 року ОСОБА_1 подав через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України заяву про призначення пенсії за вислугою років, у якій повідомив усі необхідні дані, передбачені запропонованою формою електронної заявки.

До заяви додано скановані копії документів щодо трудової діяльності ОСОБА_1 та інші документи, які він вважав за необхідне надати для підтвердження трудового та страхового стажу.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 04.04.2024 року №67 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років з наступних підстав (а.с. 41):

- недостатньо стажу для призначення пенсії за вислугою років, а саме: при необхідних 25 років стажу та з них - не менше 15 років стажу роботи на прокурорських посадах, відповідач нарахував стаж роботи 19 років 07 місяців 25 днів і з них 17 років 11 місяців 16 днів стажу роботи на прокурорських посадах;

- до пакету документів додано довідку №21/1-23 з датою видачі 20.03.2024 року про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, надбавка за вислугу років) станом на 01.01.2024 року, що суперечить п. 2 ст. 86 Закону України №1697- VII, а саме: пенсія призначається від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються усі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одержаної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Інших підстав для відмови у призначенні пенсії за вислугою років не наведено.

Позивач, вважаючи зазначене рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову ОСОБА_2 у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» є протиправною, оскільки позивач надав всі необхідні документи, що підтверджують його трудовий стаж та відповідну вислугу років.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014 р.

Відповідно до ч.1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

З аналізу наведеної норми вбачається, що право на пенсійне забезпечення за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» виникає у прокурорів, які на день звернення мають необхідну кількість вислуги років (тобто загальний стаж), з якої у тому числі наявний необхідний визначений Законом стаж роботи на посадах прокурорів.

Частиною 6 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Частиною восьмою статті 86 Закону України №1697-VІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Відповідно до ч. 13 ст. 86 Закону України №1697-VІІ пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

Статтею 15 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурором органу прокуратури є: 1) Генеральний прокурор; 2) перший заступник Генерального прокурора; 3) заступник Генерального прокурора; 4) заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 5) керівник підрозділу Офісу Генерального прокурора; 6) заступник керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора); 7) прокурор Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора); 8) керівник обласної прокуратури; 9) перший заступник керівника обласної прокуратури; 10) заступник керівника обласної прокуратури; 11) керівник підрозділу обласної прокуратури; 12) заступник керівника підрозділу обласної прокуратури; 13) прокурор обласної прокуратури; 14) керівник окружної прокуратури; 15) перший заступник керівника окружної прокуратури; 16) заступник керівника окружної прокуратури; 17) керівник підрозділу окружної прокуратури; 18) заступник керівника підрозділу окружної прокуратури 19) прокурор окружної прокуратури.

Як вже встановлено судом першої інстанції, що станом на момент звернення за призначенням пенсії ОСОБА_1 працює у органах прокуратурі на посаді начальника відділу (з місцем дислокації у м. Херсон) нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки та процесуального керівництва публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту (з місцем дислокації у м. Херсон) прокуратури Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, що підтверджується записом у трудовій книжці №27 від 02.12.2022 року, вчинений на підставі наказу №181к від 02.12.2022 року.

Як вбачається із змісту трудової книжки ОСОБА_1 , протягом навчальної та трудової діяльності він має право на зарахування таких періодів роботи у стаж за вислугою років у розумінні ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру»:

1) Період навчання у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого з 01.09.1997 року по 29.06.2002 року половину строку навчання.

Зокрема, 29.06.2002 року ОСОБА_1 отримав диплом спеціаліста про вищу освіту серії НОМЕР_1 , який засвідчив здобуття повною вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» та кваліфікації юриста (а.с. 28).

Також, як вбачається із копії додатку до вказаного диплому, вказана форма навчання, мовою оригіналу, «з відривом від виробництва».

Відповідно до п. 6.2. Положення про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 02.06.1993 року №161 (у редакції, що діяла станом на момент початку та завершення навчання ОСОБА_1 ) денна (стаціонарна) форма навчання є основною формою здобуття певного рівня освіти або кваліфікації з відривом від виробництва.

Згідно із п. 6.3. цього ж Положення вечірня і заочна (дистанційна) форми навчання є формами здобуття певного рівня освіти або кваліфікації без відриву від виробництва.

Таким чином, ОСОБА_1 отримав юридичну освіту саме на денній формі навчання, а відтак має право на зарахування половину строку навчання як до спеціального стажу, що надає право прокурорам для призначення пенсії за вислугою років.

2) Періоди роботи на посадах виконуючого обов`язки слідчого та старшого слідчого, слідчого, старшого слідчого, що мало місце за період з 18.10.2001 року по 30.03.2004 року включно.

3) Періоди роботи на посадах прокурора, у тому числі адміністративних, які мали місце з 31.03.2004 року по 19.12.2011 року включно та з 13.03.2017 року по 27.03.2024 року (дата звернення за призначенням пенсії) включно.

Водночас, ОСОБА_1 продовжує працювати у прокуратурі станом на сьогоднішній день.

Щодо інших періодів навчальної та трудової діяльності, які включаються у загальний стаж, необхідний для вислуги років, то до нього належать:

1) Період навчання ОСОБА_1 у Херсонському вищому професійно-комерційному училищі з 01.08.1994 року по 04.06.1997 року.

2) Весь період навчання ОСОБА_1 у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого з 01.09.1997 року по 29.06.2002 року (а не половина, яка враховується тільки як спеціальний стаж).

Водночас, у виконаному розрахунку стажу, що є додатком до позову, загальний стаж навчання рахували лише по 17.10.2001 року, оскільки з 18.10.2001 року ОСОБА_1 розпочав службу в органах прокуратури на посаді виконуючого обов`язки старшого слідчого, у зв`язку із чим останній навчальний рік поєднував роботу із навчанням.

3) Робота у ПАТ «Райфайзен банк «Аваль» з 03.02.2012 року 12.12.2012 року.

4) Незалежна професійна діяльність у якості адвоката - у розрахунку періоди протягом 2013-2017 років за місяці, у яких ОСОБА_1 сплачував єдиний соціальний внесок, про що є відмітки згідно із довідкою за формою ОК-7.

Зокрема, за вказаний період ЄСВ сплачено за 11 календарних місяців, які і пораховані у загальний стаж ОСОБА_1 .

З огляду на вищевикладене колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає, що згідно із розрахунку трудового стажу ОСОБА_1 , який є додатком до цього позову, стаж ОСОБА_1 становить 25 років 11 місяців 21 день, із них 19 років 7 місяців 24 дні стажу на прокурорських посадах, які у розумінні ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» надають ОСОБА_1 право на призначення пенсії за вислугою років.

Водночас, слід урахувати, що згідно із розрахунком за формою РС-Право, сформованого та надісланого ОСОБА_1 через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, загальний страж ОСОБА_1 становить 25 років 8 місяців 5 днів, а спеціальний стаж (навчання та робота на посадах слідчих і прокурорів) 19 років 7 місяців 25 днів.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що незважаючи на незначні розбіжності між власним розрахунком, здійсненим представником позивача, та розрахунком відповідача за формою РС-Право, обидва розрахунки вказують на наявність у ОСОБА_1 загального стажу вислуги 25 років, із них більше 19 років стажу навчання у юридичних ВНЗ та роботи на посадах слідчого та прокурора.

Відтак, висновки відповідача щодо недостатності стажу для призначення пенсії за вислугою років не відповідають фактичним обставинам справи, поданим ОСОБА_1 документам та власним розрахункам відповідача, від яких він відхилився у рішенні про відмову у призначенні пенсії.

При цьому колегія суддів вважає помилковими посилання апелянта на висновки відповідача в частині неналежності довідки про заробітну плату, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наступним.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Згідно із ч. 3 цієї ж статті розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Таким чином, право вибору 60 календарних днів для розрахунку розмірів виплат та пенсії, належить особі, яка звертається за призначенням пенсії та не обмежено саме місяцем, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, оскільки у Законі є пряма вказівка на «будь-які місяці за вибором особи».

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 долучено до своєї заяви дві довідки, а саме: довідку №21/1-23 від 20.03.2024 року про розмір посадового окладу станом на 01.01.2024 року та довідку №21/1-24 від 20.03.2024 року про складові заробітної плати (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією).

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач виконав вимоги Закону та обрав будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією, необхідні для розрахунку розмірів виплат, тому рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за вислугою років є необґрунтованим та суперечить вищевказаним нормам законодавства та підлягає визнанню протиправним та скасуванню, що відповідає способу захисту прав, визначеному у п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оспорюваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 04 квітня 2024 №67 та наявність підстав для його скасування, а також зобов`язання саме ГУ ПФУ в Запорізькій області вчинити дії по відновленню порушених прав позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Резюмуючи все вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не містять належних чи переконливих аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову. Суд першої інстанції правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є вірним.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов