Справа № 420/30202/24
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Аракелян М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

26 вересня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (сформована в системі «Електронний суд» 26.09.2024 року) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якій представник позивача просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17.05.2024 року №37;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію з 10.05.2024 року зарахувати періоди проходження служби у період з 10.12.2022 року по 08.03.2023 року, з 17.03.2023 року по 09.09.2023 року, з 22.09.2023 року по 31.12.2023 року, з 02.01.2024 року по 31.03.2024 року в трикратному обчисленні.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.10.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; постановлено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (ст.262 КАС України). Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача, що стосуються предмету та підстав позову.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до ГУПФ України в Одеській області із заявою від 10.05.2024 року щодо призначення пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За принципом екстериторіальності рішенням ГУПФ України у Львівській області від 17.05.2024 вирішено про неможливість призначення пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Згідно до розрахунку страхового стажу вбачається, що позивач у період з 10.12.2022 по 08.03.2023, з 17.03.2023 по 09.09.2023, з 22.09.2023 по 31.12.2023, з 02.01.2024 по 31.03.2024 проходив військову службу в особливий період, однак вищезазначені періоди були зараховані в одинарному розмірі. Позивач не погоджується з цим рішенням, вважає, що ці періоди мають бути зараховані до страхового стажу у трикратному обчисленні.

11.10.2024 року ГУПФ України в Одеській області на виконання ухвали суду про відкриття провадження у справі подало копії матеріалів пенсійної справи позивача.

15.10.2024 року ГУПФ України в Одеській області подало відзив на позов, у якому просило відмовити у задоволені позову та зазначило, що не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити в їх задоволенні. На підставі заяви та доданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області 17.05.2024 винесено рішення №37 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи. Необхідний страховий стаж визначено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого страховий стаж повинен становити 25 років. Страховий стаж позивача становить 23 роки 02 місяці 03 дня. Отже, у позивача відсутнє право на призначення дострокової пенсії за віком.

23.10.2024 року до суду надійшов відзив ГУПФ України у Львівській області, у якому вказано, що позивач звернувся до ГУПФ України в Одеській області із заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком від 10.05.2024 та пакетом документів. За принципом екстериторіальності, документи позивача про призначення пенсії за віком розглядалось ГУПФ України у Львівській області та відповідно було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 37 від 17.05.2024. Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058 право на призначення пенсії виникає у чоловіків після досягнення 55 років за наявності не менше 25 років страхового стажу, оскільки страховий стаж ОСОБА_1 (у віці 58 років) становить 23 роки 02 місяці 03 дня було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії. Також зазначено, що чинним законодавством не передбачено зарахування у трикратному розмірі періодів проходження військової служби при призначенні пенсії відповідно до Закону № 1058.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 10.05.2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.46-47).

Для призначення пенсії до заяви від 10.05.2024 року позивач надав: довіку про присвоєння ідентифікаційного номеру № НОМЕР_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 ; військовий квиток НОМЕР_3 ; документ про навчання № 186; довідку про зміну назви організації 56/А/2024/01-01.1.2; документи про виконання роботи, яка дає право на певний вид пенсії 1041; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 № 55/А2024/01-01.1.2; пам`ятку пенсіонера; посвідчення учасника бойових дій НОМЕР_4 .

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачами, що позивач у періоди з 10.12.2022 08.03.2023, 17.03.2023 09.09.2023, 22.09.2023 31.12.2023, 02.01.2024 31.03.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (н.п.Станіслав, н.п.Токарівка, Херсонський район, Херсонська область) (довідка №1041 від 04.05.2024 року).

Цю заяву за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

За наслідками розгляду заяви позивача від 10.05.2024 року та доданих до неї документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийняте рішення №37 від 17.05.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 25 років.

У рішенні зазначено наступне: відмова в призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 . Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вік заявника 58 років 02 місяці 21 днів. Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 10.05.2024. Пенсійний вік військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які брали участь у бойових діях, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» настає після досягнення 55 років за наявності страхового стажу не менше 25 років. Страховий стаж особи становить 23 роки 02 місяці 03 днів. За доданими документами зараховані до страхового стажу усі періоди. Згідно поданих документів право на дострокову пенсію за віком п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутнє, у зв`язку з відсутністю необхідної кількості страхового стажу.

Згідно розрахунку страхового стажу для пенсії за віком (а.с.11) до страхового стажу позивача зараховано усі періоди військової служби в особливий період, проте з розрахунку 1 місяць за один місяць військової служби, власне із чим позивач не погоджується, вимагаючи перерахунку страхового стажу у трикратному обчисленні.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

При цьому основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Військовослужбовці відповідно до статті 1-2 цього Закону, користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

За визначенням статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до учасників бойових дій належать, зокрема військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Абзацом другим пункту 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Зарахування строку участі в АТО до стажу роботи відповідно до ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, що визначається КМУ. Час проходження військової служби, протягом якого військовослужбовець брав участь в АТО в особливий період, зараховується до стажу державної служби на пільгових умовах.

Зокрема, один місяць стажу зараховується за три, тобто в трикратному розмірі. Зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, відповідно до Наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року «Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей» зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 року №1294/26071.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.115 ЗУ №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок. Особи, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо уточнення норм, що регулюють питання визначення категорій осіб, які визнаються ветеранами війни та членами сімей загиблих Захисників і Захисниць України, та надання їм соціальних гарантій" з числа осіб, зазначених у статтях 10 і 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", продовжують користуватися правом на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до цього пункту, передбаченим для членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, без заміни відповідного посвідчення.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спірні періоди військової служби позивача підлягають зарахуванню до страхового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за три місяці.

Згідно розрахунку страхового стажу позивача спірні періоди військової служби позивача визначені ГУПФ саме як військова служба в особливий період (а.с.54).

З урахуванням вищезазначеного позивач має право на зарахування до страхового стажу у трикратному розмірі періодів проходження служби з 10.12.2022 по 08.03.2023, з 17.03.2023 по 09.09.2023, з 22.09.2023 по 31.12.2023, з 02.01.2024 по 31.03.2024.

Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17.05.2024 № 37 є протиправним та підлягає скасуванню як незаконне та необгрунтоване.

Та як наслідок слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди проходження військової служби з 10.12.2022 року по 08.03.2023 року, з 17.03.2023 року по 09.09.2023 року, з 22.09.2023 року по 31.12.2023 року, з 02.01.2024 року по 31.03.2024 року в трикратному обчисленні.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання ГУПФ в Одеській області призначити позивачу пенсію з 10.05.2024 року, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 3 та 4статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. Суд не може підміняти своїм рішенням компетенцію уповноваженого органу державної влади, через що вимоги про зобов`язання призначити пенсію також задоволенню не підлягають.

З урахуванням зазначеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати ГУПФ України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 10.05.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні, при цьому зарахувавши до його страхового стажу періоди з 10.12.2022 року по 08.03.2023 року, з 17.03.2023 року по 09.09.2023 року, з 22.09.2023 року по 31.12.2023 року, з 02.01.2024 року по 31.03.2024 року в трикратному обчисленні.

Обираючи такий спосіб захисту порушених прав позивача, суд керується тим, що статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. При цьому позивач подавав заяву та документи про призначення пенсії саме до ГУПФ України в Одеській області.

Відповідно до пункту 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи відповідачів суд відхиляє з вищенаведених мотивів.

Решта доводів та заперечень учасників справи на висновки суду по справи не впливають. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

На підставі викладеного, позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», інші витрати для розподілу відсутні.

Керуючись ст. ст. 143, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17.05.2024 року №37.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.05.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні, при цьому зарахувавши до його страхового стажу періоди з 10.12.2022 року по 08.03.2023 року, з 17.03.2023 року по 09.09.2023 року, з 22.09.2023 року по 31.12.2023 року, з 02.01.2024 року по 31.03.2024 року в трикратному обчисленні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; адреса: вул. Канатна, буд.83, м.Одеса, 65012).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (; адреса: вул. Митрополита Андрея, буд.10, м.Львів, 79016).

Суддя М.М. Аракелян