Справа № 520/3/23
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

з питання встановлення судового контролю за виконанням рішення суду

29 січня 2025 р. справа № 520/3/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача від 23.12.2024р. в порядку статті 382 КАС України за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - відповідач, суб"єкт владних повноважень, владний суб"єкт, адміністративний орган, орган публічної адміністрації, ГУ, Управління) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

23.12.2024 р. до суду надійшла заява представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням даного судового рішення шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати до Харківського окружного адміністративного суду письмовий звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від по справі №520/3/23.

Аргументуючи ці вимоги заявник зазначив, що рішення суду по дані справі було виконано, проте відповідач повідомив, що пенсію перераховано з 01.12.2019 по 31.01.2022, а з 01.02.2022 почато виплату пенсії за іншим законом. З 20.09.2023 року позивач змінив вид отримуваної пенсії на попередній: по інвалідності, відповідно по Закону № 2262-XII від 01.01.1992 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Проте грошове забезпечення позивача не відповідає довідці Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській обпасті"100/17873 за вих. №33/41-4946 від 10.02.2022 року. На думку заявника, зміна виду пенсії на попередній має потягти за собою зобов`язання позивача нарахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській обпасті"100/17873 за вих. №33/41-4946 від 10.02.2022 року, виданої станом на листопад 2019 року, як того вимагає рішення суду по справі №520/3/23.

Ухвалою суду від 30.12.2024р. прийнято до провадження заяву представника позивача від 23.12.2024р. про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №520/3/23. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області протягом 5 днів від дати отримання цієї ухвали подати до Харківського окружного адміністративного суду докази про: отримання копії рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2023р. у справі №520/3/23; організаційно-правові заходи, спрямовані на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2023р. у справі №520/3/23.

Відповідач 03.01.2025р. подав до суду пояснення, у яких зазначив, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2023 по справі № 520/3/23, яке набрало законної сили 07.03.2023, здійснено перерахунок пенсії заявника з 01.12.2019 на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" 100/17873 за вих. №33/41-4946 від 10.02.2022 року, виданої станом на листопад 2019 року. ОСОБА_1 отримував пенсію по інвалідності відповідно до закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.04.2013 року по 31.01.2022 року, з 01.02.2022 виплату пенсії було припинено в зв`язку з переходом на пенсію за іншим законом. За період з 01.12.2019 по 31.01.2022 нараховано різницю в пенсії в сумі 192973,62 грн. З 20.09.2023 на підставі особистої заяви ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії відповідно до закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової" служби, та деяких інших осіб». Розрахунок пенсії проведено з грошового забезпечення, з якого було обчислено пенсію на момент її припинення у зв`язку з переходом на пенсію за іншим законом.

Кількість справ, що були передані у провадження протягом 16.12.2024р.-31.12.2024р., з урахуванням часу, мінімально необхідного для вирішення питання з приводу прийняття позову до розгляду та остаточного документального оформлення результатів відповідного процесуального рішення, одночасно створює загрозу (виключно у контексті дотримання строку на прийняття процесуального рішення) порушення прав та інтересів як позивачів у тих справах, що вже знаходяться на стадії розгляду по суті, так і позивачів у справах, переданих для вирішення питання про відкриття провадження. При цьому, підстави для віддання абсолютного пріоритету дотриманню строку вирішення питання про прийняття позову до розгляду процесуальним законом не передбачені. Водночас із цим, процесуальним законом не передбачені і підстави для віддання абсолютного пріоритету дотриманню строку вирішення заяви по суті. Указані ризики не можуть бути усунуті з огляду на фізичні можливості людини. Тому розгляд заяви по суті вимушено вирішується поза межами строку згідно з ч. 1 ст. 3821 КАС України.

Вирішуючи порушені у поданій представником позивача заяві процесуальні питання, суд виходить з таких підстав та мотивів.

У межах даної справи позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.12.2019 року на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській обпасті"100/17873 за вих. №33/41-4946 від 10.02,2022 року, виданої станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції"; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 01.12.2019 року перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській обпасті"100/17873 за вих. №33/41-4946 від 10.02.2022 року, виданої станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", та здійснити виплату різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 01.12.2019 року по день проведення перерахунку

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2023р. у справі №520/3/23 було визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.12.2019 року на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській обпасті"100/17873 за вих. №33/41-4946 від 10.02.2022 року, виданої станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. N988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 01.12.2019 року перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській обпасті"100/17873 за вих. №33/41-4946 від 10.02.2022 року, виданої станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. N988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", та здійснити виплату різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 01.12.2019 року по день проведення перерахунку.

Отже, предметом розгляду у справі №520/3/23 є управлінське волевиявлення органу публічної адміністрації з приводу проведення заявнику перерахунку та виплати пенсії з 01.12.2019 року на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області"100/17873 за вих. №33/41-4946 від 10.02.2022 року.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень рішення суду набрало законної сили 07.03.2023 р.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.12.2024 року за вих. №2000-0203-8/18449 позивач - ОСОБА_1 перебував на обліку та отримував пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХН зі змінами (далі-Закон) з 08.12.1994 року по 31.01.2022 року.

З 01.02.2022 виплату по пенсійній справі № ОСОБА_1 було припинено у зв`язку з переходом на пенсію за іншим законом.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2023 по справі №520/3/23 головним управлінням з 01.12.2019 перераховано пенсію ОСОБА_1 по пенсійній справі № . За твердженням відповідача різниця в пенсії за період з 01.12.2019 по 31.01.2022, нарахована на виконання рішення суду, підлягає виплаті після отримання коштів бюджетного призначення.

З 20.09.2023 позивачу було поновлено виплату по інвалідності у порядку Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ з урахуванням щомісячної доплати відповідно до постанови КМУ від 14.07.2021р. №713.

Суд вважає, що до установлених обставин спору підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У силу правових висновків постанови Верховного Суду від 10.02.2022р. у справі №160/13013/19: 1) обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст.1291 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст.14, 370 КАС України; згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права, п.68 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Піалопулос та інші проти Греції" якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс; 2) правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати; 3) зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, або встановлення нового строку подання звіту, або накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є правом суду, а не його обов`язком (постанова Верховного Суду від 13.05.2021р. у справі №9901/598/19); 4) за змістом постанови Верховного Суду від 23.06.2020р. у справі № 802/357/17-а, звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення; 5) за сформульованими у постанові Верховного Суду від 23.04.2020р. у справі №560/523/19 правовими позиціями, переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи; 6) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право вільно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У рішенні від 30.06.2009р. №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Отже, встановлення судом строку для надання звіту передбачено в разі не виконання судового рішення, з метою виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що при виконанні рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Після закінчення наданого строку, державний виконавець перевіряє виконання рішення суду. У разі невиконання рішення суду, державним виконавцем складається акт, після чого виноситься постанова про накладання штрафу в якій зазначає розмір штрафу, вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання рішення державним виконавцем складається акт, після чого виноситься постанова про накладання штрафу в якій зазначає розмір штрафу та попередження про кримінальну відповідальність, після чого звертається до органу досудового розслідування з повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення за ст.382 Кримінального кодексу України.

Положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Суд відмічає, що у поданій заяві відсутні відомості про хід виконавчого провадження, хоча виконавчий лист про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 01.12.2019 року перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській обпасті"100/17873 за вих. №33/41-4946 від 10.02.2022 року, виданої станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", та здійснити виплату різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 01.12.2019 року по день проведення перерахунку отриманий у Харківському окружному адміністративному суді - 21.03.2024 року.

Отже позивачем не надано суду доказів, що державним виконавцем у даному конкретному випадку не будуть використані всі передбачені чинним законодавством засоби щодо належного та повного виконання судового рішення, а відтак, звернення із заявою в порядку ст. 382 КАС України до суду є передчасним, оскільки повнота та правомірність виконання рішення суду у порядку Закону України "Про виконавче провадження" першочергово підлягає контролю зі сторони державного виконавця.

Суд звертає увагу, що відповідно до листа відповідача №2000-0203-8/184497 від 14.12.2023р. на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2023 по справі №520/3/23 головним управлінням з 01.12.2019 перераховано пенсію ОСОБА_1 по пенсійній справі № . Різницю в пенсії за період з 01.12.2019 по 31.01.2022, нараховану на виконання рішення суду, буде виплачено після отримання коштів бюджетного призначення.

З 01.02.2022 виплату по пенсійній справі № ОСОБА_1 припинено у зв`язку з переходом на пенсію за іншим законом.

З 20.09.2023 позивачу було поновлено виплату по інвалідності у порядку Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ з урахуванням щомісячної доплати відповідно до постанови КМУ від 14.07.2021р. №713.

Суд зауважує, що до предмету доказування у справі згідно з ч.2 ст.73 КАС України віднесені ті обставини, котрі мали місце в умовах фактичної дійсності у проміжок часу з моменту вчинення суб`єктом владних повноважень оскарженого управлінського волевиявлення до календарної дати подання заявником позову.

Саме ті права (інтереси), котрі існували у цей проміжок часу та які заявник вважає порушеними і є об"єктом судового захисту згідно з ч.1 ст.2 КАС України у разі доведення матеріалами справи факту невідповідності реально вчиненого суб"єктом владних повноважень управлінського волевиявлення вимогам ч.2 ст.2 КАС України.

У межах справи №520/3/23 був вирішений спір з перерахунку та виплати позивачу пенсії у порядку Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ з 01.04.2019р.

У зв`язку із переходом заявника з 01.02.2022 на пенсію за іншим законом, правовідносини між заявником та суб"єктом владних повноважень з приводу пенсійного забезпечення у порядку Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ були припинені, у той час як рішення суду у справі №520/3/23 стосувалось виключно управлінського волевиявлення суб"єкта владних повновжаень з приводу обчислення нового розміру раніше вже призначеної пенсії у порядку Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ саме станом на 01.04.2019р., а тому не має поширюватись на усі майбутні управлінські волевиявлення суб"єкта владних повноважень з приводу обчислення розміру пенсії заявника після 01.04.2019р..

З 20.09.2023 позивачу було поновлено виплату по інвалідності у порядку Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ з урахуванням щомісячної доплати відповідно до постанови КМУ від 14.07.2021р. №713.

Відтак, 20.09.2023р. суб"єктом владних повноважень було вчинено нове управлінське волевиявлення з приводу обчислення пенсії заявника у порядку Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, котре не було і відповідно до правила хронологічного розвитку подій у людському суспільстві не могло бути предметом спору у справі №520/3/23.

Отже, до управлінського волевиявлення з приводу розрахунку суми пенсії під час переведення заявника на пенсію по інвалідності з 20.09.2023р. рішення суду у справі №520/3/23 є незастосовним.

У постанові від 14 листопада 2024 року у справі № 990/226/24 Велика Палата Верховного Суду висловилася про те, що предмет позову - певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу ж позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Отже у випадку, якщо заявник вважає, що суб`єкт владних повноважень здійснив невірний розрахунок при переведенні на пенсію по інвалідності Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ з 20.09.2023р., то такі обставини утворюють як самостійний новий предмет позову, так і нові підстави позову, тобто є доказами виникнення нового спору.

За таких обставин, суд вважає недоведеними підстави для кваліфікації стану виконання управлінської функції пенсійним органом як виключного випадку для застосування процедури судового контролю за ст.382 КАС України.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії); вичерпно реалізував усі існуючі правові механізми зясування обєктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; інших джерел здобуття обєктивних даних про обставини спірних правовідносин не знайшов.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Тому подану у порядку ст.382 КАС України заяву позивача належить залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 248, 255, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Заяву представника позивача від 23.12.2024р. про встановлення судового контролю у порядку ст.382 КАС України - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили з моменту підписання/прийняття; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дати прийняття.

Суддя А.В. Сліденко