Справа № 160/23310/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2025 року м. Дніпросправа № 160/23310/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року (суддя В.В. Ільков) у справі № 160/23310/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 11.06.2024 року №52;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо незарахування до його загального стажу періоду ведення підприємницькій діяльності з 25.11.1996 по 01.01.2004р.р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального стажу період роботи з 11.08.1991 по 03.10.1996 та період ведення підприємницької діяльності з 25.11.1996 по 01.01.2004 р.р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком з моменту звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 04.06.2024р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протиправні бездіяльність та рішення пенсійного органу порушують право позивача на достатній рівень пенсійного забезпечення, через безпідставне неврахування періодів роботи до стажу, який дає право на призначення пенсії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 11.06.2024 року №52.

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи з 11.08.1991 року по 03.10.1996 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14.09.1978 року та період ведення підприємницької діяльності з 25.11.1996 року по 01.01.2004 року.

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 04.06.2024р. з урахуванням

правової оцінки, наданої судом у рішенні, а саме в частині врахування до страхового стажу періоду роботи з 11.08.1991 року по 03.10.1996 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14.09.1978 року та періоду ведення підприємницької діяльності з 25.11.1996 року по 01.01.2004 року.

У іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Судом першої інстанції зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах.

Суд дослідив, що пенсійний орган дійшов до передчасного висновку про відмову позивачеві у призначенні пенсії та відповідно прийняття спірного рішення від 11.06.2024 року.

Суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог, зокрема в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 11.06.2024 року №52; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи з 11.08.1991 року по 03.10.1996 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14.09.1978 року та період ведення підприємницької діяльності з 25.11.1996 року по 01.01.2004 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 04.06.2024р. з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, а саме в частині врахування до страхового стажу періоду роботи з 11.08.1991 року по 03.10.1996 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14.09.1978 року та періоду ведення підприємницької діяльності з 25.11.1996 року по 01.01.2004 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що позивачу правомірно не враховано до стажу період діяльності з 11.06.1991 по 03.10.1996, оскільки у трудовій книжці дописана дата наказу на звільнення. Зазначає, що період ведення позивачем підприємницької діяльності з 25.11.1996 по 01.01.2004 пенсійним органом зараховано. Вважає, що відмова у призначенні пенсії позивачу є правомірною, оскільки станом на 04.06.2024 страховий стаж позивача становить лише 17 років 09 місяців 19 днів.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України 04.06.2024 року із заявою про призначення пенсії за віком.

Заява опрацьована за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, як це передбачено пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було винесено рішення про відмову у призначення пенсії від 11.06.2024 року №52.

Згідно цього рішення, пенсійний орган зазначає, що відповідно до ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Вік заявника на момент звернення до органів Пенсійного фонду - 62 роки 11 місяців 09 днів.

Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 28 років. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2024 по 31.12.2024 - від 21 до 31 років.

У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частинами першою та другою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років, мають особи, за наявності страхового стажу 15 років.

За результатами розгляду наданих позивачем документів, страховий стаж становить 17 років 09 місяців 19 днів.

До страхового стажу незараховано період трудової діяльності 11.08.1991 - 03.10.1996 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14.09.1978, оскільки дописана дата наказу на звільнення.

Окрім того, згідно долучених до матеріалів справи доказів пенсійним органом не було зарахованого до страхового стажу позивача період ведення підприємницькій діяльності з 25.11.1996 по 01.01.2004р.р.

В обґрунтування такої відмови, пенсійний орган зазначив про те, що в матеріалах пенсійної справи позивача міститься довідка Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 11.08.2021 року № 7554/6/04-12-07-48 ...виходячи з вищевикладеного, надати інформацію щодо сплачених сум податків і зборів позивача за період з 28.11.2001 по 06.07.2006 року не має можливості. Надати будь-яку інформацію щодо системи оподаткування, сплачених податків, на якій перебував ФОП ОСОБА_1 не має можливості, в зв`язку з закінченням строку зберігання документів.

Враховуючи викладене, пенсійний орган дійшов до висновку про відсутність підстави для зарахування до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності позивача.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 цього Порядку в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 цього ж Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей про періоди роботи, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.

Матеріалами справи підтверджено, що за результатами розгляду наданих позивачем документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області винесено рішення про відмову у призначення пенсії позивачу від 11.06.2024 року №52.

Так, згідно спірного рішення пенсійного органу до страхового стажу позивача не зараховано період трудової діяльності 11.08.1991 - 03.10.1996 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14.09.1978, оскільки дописана дата наказу на звільнення.

Колегія суддів звертає увагу, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Також, апеляційний суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Апеляційний суд вважає, що визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Таких чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пенсійний орган протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 11.08.1991 по 03.10.1996.

Крім того, зі змісту спірного рішення пенсійного органу та матеріалів справи вбачається, що позивачу до страхового стажу не зараховано період з 25.11.1996 по 01.01.2004.

Апеляційний суд зазначає, що згідно підпункту 1) пункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до пункту 4 Порядку №637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 встановлено, що для підтвердження страхового стажу до 01.01.2004 подаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 № 637, а за період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Згідно матеріалів справи з 25.11.1996 по 01.01.2004 позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Крім того, матеріали справи містять свідоцтво про сплату єдиного податку щодо позивача та платіжні доручення про сплату єдиного податку у спірному періоді.

Також, колегія суддів зазначає, що органи Пенсійного фонду згідно ст.44 Закону №1058 мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для і оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що правами, які передбачені ст.44 Закону №1058, пенсійний орган не скористався.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що скаржник протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період діяльності з 25.11.1996 по 01.01.2004. Доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.

З цих підстав, також є правильним висновок суду першої інстанції, що спірне рішення про відмову у призначення пенсії позивачу від 11.06.2024 року №52 є протиправним та підлягає скасуванню. Зворотні аргументи скаржника про правомірність спірного рішення свого підтвердження не знайшли.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року у справі № 160/23310/24 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 30.01.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк