Справа № 381/21/23
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 381/21/23 Суддя (судді) першої інстанції: Янченко А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Бужак Н.П.,

Мельничука В.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.12.2022 до його автомобіля, який перебував у нерухомому стані підійшов працівник поліції. При цьому інспектор показував зухвалу поведінку та неупереджене ставлення до нього. Що це відбувалось та причини такої поведінки інспектора позивачу не відомо. В подальшому, позивач в мобільному застосунку «Дія» побачив, що інспектором відносно нього складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД № 00713025. Копію вказаної постанови позивачу інспектором вручено не було. Позивач зазначає, що не зрозумілим є і місце вчинення правопорушення, а саме в оскаржуваній постанові не зазначено вулицю, будинок чи інший орієнтир для конкретизації місця скоєння правопорушення. Позивач вказує, що викладені у постанові обставини скоєння адміністративного правопорушення не відповідають дійсності, так як з постанови вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, але позивач даний факт заперечує. Вказував, що станом на 20.12.2022 року не позбавлений права керування транспортним засобом, тому у працівників поліції на час складення оскаржуваної постанови були відсутні будь-які докази щодо позбавлення його права керування транспортним засобом. З огляду на наведене, позивач вважає, що у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, як то пояснення свідків, показання технічних приладів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які б підтверджували перебування у русі транспортного засобу, за кермом якого перебував позивач. Таким чином, на думку позивача у його діях відсутній склад правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові. Крім того, позивач зазначав, що йому не були роз`ясненні його права згідно ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, що на його думку є грубим порушенням його законних прав та інтересів. В постанові по справі про адміністративне правопорушення не вказані докази, на якому ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. В постанові не зазначено які матеріали до неї долучаються, в тому числі не зазначено на який носій інформації зафіксоване порушення ним вимог ПДР. В оскаржуваній постанові не зазначено жодних доказів того, що ця постанова складена посадовою особою та, що ця посадова особа кимось була уповноважена на такі дії.

Позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД 00713025 від 20.12.2022, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано всі обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду в порядку письмового провадження з 12 жовтня 2023 р.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2023 зобов`язано Голову Національної поліції України надати додаткові докази до матеріалів справи, а саме: оригінал постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД № 713025 від 20.12.2022 року. Зупинено провадження у справі № 381/21/23 до надання додаткових доказів. Зобов`язано Голову Національної поліції України усунути підстави зупинення провадження у справі № 381/21/23, які стали підставою для зупинення провадження у справі у найкоротші строки та повідомити про це суд.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 10 грудня 2024 року № 3576/0/15-24, ОСОБА_2 було звільнено з посади судді Шостого апеляційного адміністративного суду, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Рішенням зборів суддів Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2025 року, вирішено здійснити повторний автоматизований розподіл судових справ, які перебувають у провадженні судді ОСОБА_2

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2025, визначено склад суду: головуючий суддя Ганечко О.М., судді: Бужак Н.П., Мельничук В.П.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2025 прийнято справу до провадження. Поновлено провадження у справі. Призначено до розгляду апеляційну скаргу у відкритому судовому засіданні на 29.01.2025.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20.12.2022 винесено постанову серії БАД № 00713025, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400,00 гривень. Місце вчинення: Київська область, Фастівський район, с. Княжичі, вул. Воздвиженська.

Позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення протиправною та такою, що підлягає скасуванню, що і зумовило на звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що:

- обставини керування позивачем транспортним засобом у той час, коли згідно рішення суду він був позбавлений права керування транспортними засобами, про що йому було достеменно відомо, не спростований позивачем, тому оскаржувана постанова про притягнення позивача до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП є законною;

- сама лише незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності;

- позивачем до матеріалів справи не долучено посвідчення водія, тому суд дійшов висновку, що вина позивача у порушенні Правил дорожнього руху України є доведеною;

- щодо посилання позивача на те, що в оскаржуваній постанові не зазначено вулицю та номер будинку скоєння адміністративного правопорушення, то дана неточність містить формальний характер, що не впливає на правомірність винесеної постанови. Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови, не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправний такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог ПДР України, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Так, апелянт заперечує свою вину в порушенні правил дорожнього руху та зазначає, що:

- правил дорожнього руху він не порушував;

- в оскаржуваній постанові не зазначено вулицю, будинок чи інший орієнтир для конкретизації місця скоєння правопорушення;

- викладені у постанові обставини скоєння адміністративного правопорушення не відповідають дійсності, так як з постанови вбачається, що він керував транспортним засобом, але позивач даний факт заперечує;

- станом на 20.12.2022 не позбавлений права керування транспортним засобом, тому у працівників поліції на час складення оскаржуваної постанови були відсутні будь-які докази щодо позбавлення його права керування транспортним засобом;

- у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, як то пояснення свідків, показання технічних приладів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які б підтверджували перебування у русі транспортного засобу, за кермом якого перебував позивач;

- у його діях відсутній склад правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові;

- позивачу не були роз`ясненні його права.

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Закон України «Про Національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Так, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з приписами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Пунктом 2.1 а) Правил дорожнього руху України, визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.4 «а» ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно приписів ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Згідно приписів ч. 4 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було досліджено, що 20.12.2022 винесено постанову серії БАД № 00713025, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400,00 гривень. Місце вчинення: Київська область, Фастівський район, с. Княжичі, вул. Воздвиженська.

Заперечуючи наявність порушення за вказаною постановою, позивачем не доведено обставини, на які він посилався в обґрунтування позовних вимог, при цьому, сама по собі незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності, позаяк, приписами ст. ст. 77 та 78 КАС України, дійсно, передбачено обов`язок суб`єкта владних повноважень довести законність своїх дій та прийнятого рішення, поряд з цим, вказаному кореспондує обов`язок і сторони довести суду обставини, на які він посилається.

До того ж, позивачем до матеріалів справи не долучено посвідчення водія, при цьому, в апеляційній скарзі останній не навів заперечень з наданням відповідних доказів про те, що він позбавлений права керування за рішенням суду.

З урахуванням викладеного, вина позивача у порушенні Правил дорожнього руху України є доведеною.

Щодо посилання позивача на той факт, що в оскаржуваній постанові не зазначено вулицю та номер будинку скоєння адміністративного правопорушення, колегія суддів погоджується із зазначенням судом першої інстанції про те, що дана неточність містить формальний характер, що не впливає на правомірність винесеної постанови. Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправний такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог ПДР України, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Крім того, доводи позивача про те, що йому не було роз`яснено права та взагалі він не був обізнаний про обставини порушення, спростовуються наявністю підпису останнього у п. 8 оскаржуваної постанови. Жодних пояснень щодо наявності підпису позивача на постанові чи заперечення цього, останній суду не вказав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, а відтак, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі не підлягає задоволенню.

Також, слід звернути увагу на те, доводи позивача є суперечливими, позаяк, останній вказує на те, що ким і коли складалась постанова відносно нього невідомо, про наявність останньої дізнався із застосунку «Дія», проте, вказане не узгоджується із наявністю підпису останнього у п. 8 оскаржуваної постанови. У разі, якщо позивач вказує на відсутності позбавлення рішенням суду права керування транспортним засобом, останній мав змогу вказане спростувати, зокрема, надавши посвідчення водія, чи довідку про відсутність стягнення.

При цьому, процедурних порушень, що мали б вплив на вирішення даного спору, колегією суддів не встановлено, тому, притягнення позивача до відповідальності за оскаржуваною постановою є законним.

Ураховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність оскаржуваної постанови та скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Тож, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Решта тверджень та посилань в апеляційній скарзі колегією суддів не приймається до уваги через їх необґрунтованість та непідтвердженість матеріалами справи.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обґрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя Ганечко О.М.

Судді Бужак Н.П.

Мельничук В.П.