Справа № 953/11651/24
Суддя: Юрлагіна Т. В.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/953/19/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Юрлагіної Т.В.,

за участю секретаря Бірукової Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

17.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з адміністративною скаргою про скасування постанови поліцейського 1 взводу 3 роти 2 батальйону полк -2 Управління патрульної поліції в місті Києві сержанта поліції Литвиненка Владислава Анатолійовича серії ЕНА №3613011 від 06.12.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.1 ст. 121 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 121 КУпАП просить закрити.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що поліцейський 1 взводу 3 роти 2 батальйону полк 2 управління патрульної поліції в місті Києві сержант поліції Литвиненко Владислав Анатолійович 06.12.2024 року виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №3613011, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до змісту постанови 06 грудня 2024 року о 09:08:56 у місті Києві на проспекті Лісовий Пронін Руслан Олександрович керував автомобілем ЗАЗ-DAEWOO T13110, номерний знак НОМЕР_1 , у якого на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання, а саме: затоновані задні габаритні вогні, вогні стоп сигналу, чим порушив п. 31.4.3 Правил дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 - керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувана постанова не містить зазначення конкретного підпункту п. 31.4.3 ПДР України, за порушення якого було накладено адміністративне стягнення. Поліцейським 1 взводу 3 роти 2 батальйону полк 2 управління патрульної поліції в місті Києві сержантом поліції Литвиненком В.А. висновки щодо тонування світлових приладів на автомобілі зроблено без вивчення документів на транспортний засіб, дослідження технічних характеристик та заводських установок, без проведення дослідження з застосуванням вимірювальної техніки; світловіддача фар не вимірювалася, відповідні акти технічного стану не складалися. Отже, в даному випадку не дотриманий порядок фіксації правопорушення, встановлений Порядком здійснення контролю за технічним станом колісних транспортних засобів під час їх експлуатації, затверджених наказом МВС України № 534 від 13.10.2008 року, згідно якого працівник поліції повинен скласти спеціальний акт перевірки технічного стану колісного транспортного засобу, який перевіряється. Такий акт не складався. Вважає, що відповідач формально підійшов до розгляду справи та не забезпечив всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Висновок, про те, що позивачем скоєне адміністративне правопорушення є недоведеним належними доказами. На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 19.12.2024 року матеріали адміністративної скарги залишено без руху.

На виконання вимог ухвали суду 25.12.2024 позивачем подано уточнений адміністративний позов.

Ухвалою суду від 06.01.2025 року адміністративний позов повторно залишено без руху.

10.01.2025 через підсистему «Електронний суд» позивачем направлено уточнену позовну заяву.

Ухвалою від 13.01.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

22.01.2025 року від представника Департаменту патрульної поліції надійшов відзив, в якому проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що Інспектор діяв відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 та до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", таким чином зафіксовано скоєння адміністративного правопорушення позивачем та розгляд справи на портативний нагрудний відеореєстратор (надалі -Відеозапис 1, Відеозапис 2).

Також представником зазначено, що 18.03.2023 під час виконання службових обов`язків Інспектором було помічено автомобіль ЗАЗ-DAEWOO T13110, номерний знак НОМЕР_1 , на якому були затоновані задні габаритні вогні та задні стоп-сигнали, що відповідно до п. 31.4.3.г експлуатація такого транспортного засобу забороняється. Після чого було прийнято рішення зупинити даний транспортний засіб. Після зупинки автомобіля, Інспектор підійшов до водія назвав своє прізвище та ім`я, посаду та спеціальне звання, поінформував водія про причину зупинення транспортного засобу. В подальшому, керуючись статтями 268, 278, 279 КУпАП та пункту 9 Розділу ІІІ Інструкції, роз`яснив Позивачу його права і обов`язки, зазначивши порушення, яке вчинив Позивач, а саме керував автомобілем на якому були затоновані задні габаритні вогні та задні стопсигнали, що відповідно до п. 31.4.3.г експлуатація такого транспортного засобу забороняється. Наявне тонування на задніх освітлювальних приладах зафіксовано за допомогою нагрудного відеореєстратора, зі змісту наданих відеозаписів вбачається нанесення тонувального покриття на задніх освітлювальних приладах, що в свою чергу зменшує їх прозорість чи світло спускання. Представник зазначає, що в даній категорії справ виявлення правопорушення проводиться візуально, без проведення технічної експертизи, складання акту технічного стану, дослідження технічних характеристик транспортного засобу, дослідження з застосуванням вимірювальної техніки, як вже було зазначено пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

З приводу доводів Позивача про необхідність складання Інспектором акту перевірки технічного стану колісного транспортного засобу за формою, наведеною у додатку до Порядку здійснення контролю за технічним станом колісних транспортних засобів під час їх експлуатації, затвердженого наказом МВС України від 13.10.2008 №534, зазначає, що цей підзаконний акт втратив чинність 10.11.2020 згідно наказу МВС України від 12.10.2020 № 26.

Як зазначив в аналогічний справі Шостий апеляційний суд (постанова від 01.03.2023 справа №754/9796/22) згідно п. 7.1.1 ДБН 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» відповідність вимогам 6.1.1 - 6.1.5, 6.1.6.1 - 6.1.6.3, 6.1.7.1 -6.1.7.3, 6.1.7.5, 6.1.7.6 перевіряють візуально. Відтак законодавцем не встановлено вимоги щодо наявності спеціальних знань в особи, яка здійснює візуальну перевірку відсутності на ПЗС, зокрема, покриву (тонування, фарбування тощо).

Таким чином, Інспектор оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю у межах своїх повноважень у спосіб визначених законодавством прийняв рішення притягнути Позивача до адміністративної відповідальності. Відтак, твердження позивача, викладені у позові є безпідставними, необґрунтованими, а позовна заява не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Від позивача до суду подано заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 9 статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до вказаних норм закону, у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відсутністю підстав для відкладення розгляду справи, відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами ч. 5 ст. 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

Стаття 286 КАС України, встановлює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п.п. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3613011, від 06.12.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 у місті Києві по проспекту Лісовому рухався керуючи автомобілем ЗАЗ-DAEWOO T13110, номерний знак НОМЕР_1 , у якого на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання, а саме: затоновані задні габаритні вогні, вогні стоп сигналу, чим порушив п. 31.4.3 Правил дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 - керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Зазначеною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Звертаючись з позовом до суду про скасування вищевказаної постанови у справі про адміністративне правопорушення позивач посилався на те, що постанова підлягає скасуванню з підстав того, що вона була винесена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків інспектора фактичним обставинам справи та з порушення процедури визначення несправності зовнішніх світлових приладів (відсутністю акту).

Проте, суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення (стаття 8 КУпАІ І).

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил Дорожнього Руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху. Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють ПДР.

Відповідно до пункту 1.1 ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством..

Пунктом 31.4.3 ПДР закріплено те що, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема якщо на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світло пропускання.

Частиною першою статті 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема за керування водієм транспортним засобом, що має інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Представником відповідача було надано відеозапис від 06.12.2024 року з якого вбачається, що після зупинення автомобіля, підійшовши до водія, Інспектор назвав своє прізвище та ім`я, посаду та спеціальне звання, поінформував водія про причину зупинення транспортного засобу, запропонував усунути порушення, роз`яснив права.

Позивач відмовився усувати порушення, не згоден з висловленими підставами порушення ПДР, наполягав на необхідності проведення вимірювань світлопропускання, наголошував на відсутності доказів, зазначив, що буде оскаржувати рішення інспектора у судовому порядку, зауважив, що вони діють з порушенням, оскільки не довели, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення.

Після цього, Інспектор повідомив позивача про прийняте по справі рішення (накладення штрафу на позивача в розмірі 340 (триста сорок) грн 00 коп.) та виніс постанову.

Отже, Інспектором було здійснено дослідження та оцінка доказів у присутності позивача, а тому посилання щодо відсутності доказів не відповідає дійсності.

Доводи позивача про необхідність складання Інспектором акту перевірки технічного стану колісного транспортного засобу за формою, наведеною у додатку до Порядку здійснення контролю за технічним станом колісних транспортних засобів під час їх експлуатації, затвердженого наказом МВС України від 13.10.2008 №534, суд не приймає до уваги, оскільки відповідний порядок втратив чинність 10.11.2020 згідно наказу МВС України від 12.10.2020 № 26.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Стаття 35 Закону України «Про Національну поліцію» зазначає випадки у разі яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. До них також відносяться, якщо водій порушив ПДР.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної Постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 252 КУпАП та п. 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р., поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Частина перша статті 9 КАС України встановлює розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Стаття 72 КАС України встановлює поняття доказів, відповідно до якої Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статті 73-76 КАС України визначають належність (належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування), допустимість (суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування), достовірність (достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи) та достатність (достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання) доказів.

Статтею 79 КАС України встановлено порядок подання доказів, зокрема, частиною третьою, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частиною другою статті 159 КАС України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Слід зазначити, що 06.12.2024 року під час виконання службових обов`язків, екіпажом було помічено автомобіль ЗАЗ-DAEWOO T13110, номерний знак НОМЕР_1 , на якому на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання, а саме: затоновані задні габаритні вогні, вогні стоп сигналу, що відповідно до п. 31.4.3.г - експлуатація такого транспортного засобу забороняється. Після чого було прийнято рішення зупинити даний транспортний засіб. Наявне тонування на задніх фарах вбачається з фотографій, наданих представником відповідача (зроблених за допомогою нагрудної камери поліцейського).

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Відтак, під час спілкування Інспектора з позивачем та при винесені постанови велася відеозйомка, а відповідно до вищевикладеного, так як у Інспектора відсутній доступ до відтворення чи зберігання відеозаписів, відповідно до статті 40 Закону, статті 72, 162 КАС України, вказані докази, а саме знімки (Screen Shot) екрана з портативного відеореєстратора поліцейського було додано до відзиву на позовну заяву, як доказ.

З урахуванням викладеного, додані до відзиву докази є належними, достовірними, допустимими та достатніми.

Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень частини четвертої статті 258 КУпАП.

Слід також зазначити, що Інспектор в ході розгляду справи не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі.

Таким чином, Інспектором було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених статтею 268 КУпАП при розгляді справи.

На спростування доводів позивача про те, що частиною першою статті 121 КУпАП встановлюється відповідальність щодо зовнішніх світлових приладів лише в темну пори доби, які він висловив під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, слід зазначити наступне.

Частина перша статті 121 КУпАП передбачає відповідальність водія за вчинене правопорушення, зокрема, за технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється. Пунктом 31.4 ПДР встановлено за які технічні несправності експлуатація транспортного засобу забороняється. Пункт 31.4.3.Г вказує на те, що якщо на транспортному засобі на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання, то такий транспортний засіб заборонено експлуатувати.

Відтак, позивач експлуатував (їхав, керував) транспортним засобом, яким згідно із законодавством експлуатація забороняється, отже порушив вимогу п. 31.4.3 ПДР за що і був притягнутий до відповідальності за частиною першою статті 121 КУпАП.

Вказані обставини свідчать про дотримання Інспектором процедури розгляду справи та притягнення позивача до адміністративної відповідальності та правомірне винесення оскаржуваної постанови на місці вчинення правопорушення.

Таким чином, розглядаючи дану адміністративну справу, Інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Не зазначення інспектором у постанові «п.п. ґ)» п. 31.4.3. ПДР, не спростовує наявність складу адміністративного правопорушення, оскільки з її змісту судом встановленно, що позивач керував автомобілем ЗАЗ-DAEWOO T13110, номерний знак НОМЕР_1 , на якому на розсіювачах світлових приладах нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання, а саме: затоновані задні габаритні вогні, вогні стоп сигналу, тобто фактичні обставини адміністративного правопорушення, викладено з урахуванням формулювання ПДР.

Відтак, твердження позивача, викладені у позові є необгрунтованими, а позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення позивачем надано не було. Підтвердження наявності обставин, що виключають адміністративну відповідальність належними і допустимими доказами доведено не було.

Частиною третьою статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення

Аналіз зазначених норм права та встановлені в судовому засіданні обставини, дають суду підстави для висновку про правомірність винесеної відповідачем постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, а тому її необхідно залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

З урахуванням положень статті 139 КАС України, а також беручи до уваги те, що позовну заяву позивача залишено без задоволення, витрати позивача пов`язані зі сплатою судового збору слід залишити без відшкодування.

Керуючись Законом України «Про дорожній рух», Законом України «Про Національну поліцію України», статтями 122, 222, 258, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 2, 3, 5, 47, 49, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 192, 193, 194, 199, 202, 203, 204, 205, 211, 224, 225, 227, 229, 241, 242, 243, 244, 246, 250, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.01.2025 року.

Суддя Т.В.Юрлагіна