Справа № 320/33664/23
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Левкович А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України, Кабінету Міністрів України про визнання протиправними та нечинними та скасування рішень в частині,

ВСТАНОВИЛА

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України, Кабінету Міністрів України, в якому просив, з урахуванням уточнень:

- визнати протиправним та нечинним ч.7 ст.11 Критеріїв та методики оцінки кандидатів на посаду Директора Національного антикорупційного бюро України, затверджених протоколом Комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України від 08.11.2022 №5;

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України, що оформлене протоколом від 25.02.2023 №18, яким вирішено: «Кандидати, які не відповідають критерію доброчесності: 1. ОСОБА_6. 2. ОСОБА_1. 3. ОСОБА_7. 4. ОСОБА_8. 5. ОСОБА_2 . 6. ОСОБА_10. 7. ОСОБА_10. 8. ОСОБА_12. 9. ОСОБА_3 ».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовуються тим, що Комісія безпідставно проводила дві окремі співбесіди на відповідність кандидатів критеріям доброчесності та критеріям компетентності, при цьому вона не була наділена повноваженнями на затвердження переліку кандидатів, які не відповідають критеріям доброчесності, оскільки це суперечить положенням ч.6 ст.7 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України».

Кабінет Міністрів України подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що будь-яких позовних вимог до Кабінету Міністрів України позивачем не заявлено, а рішення Комісії можуть бути оскаржені до суду лише з питань додержання встановленого Законом України «Про Національне антикорупційне бюро України» порядку організації та проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України.

Комісія з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України відзиви на апеляційну скаргу не подавала. Будь-які її письмові пояснення в матеріалах справи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників Кабінету Міністрів України, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 15.02.2022 № 148-р затверджено склад Комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України (а.с.40-41 т.1).

Відповідно до протоколу Комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України від 28.10.2022 №4 затверджено Регламент роботи Комісії (а.с.42-53 т.1).

Протоколом Комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України від 08.11.2022 № 5 затверджено Критерії та методика оцінки кандидатів на посаду Директора Національного антикорупційного бюро України (а.с.22-34, 54-55 т.1).

Відповідно до п.7 ст.11 вказаних Критеріїв після завершення співбесід з усіма запрошеними кандидатами Комісія затверджує перелік кандидатів, які відповідають критерію доброчесності та перелік кандидатів, які не відповідають критерію доброчесності і припиняють участь у конкурсі. Перелік кандидатів, які не відповідають критерію доброчесності має містити обґрунтування відповідного рішення щодо кожного кандидата.

Позивач приймав участь у конкурсі на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України та рішенням Комісії від 25.02.2023 №18, оформленим протоколом засідання Комісії, позивача та ще 8 кандидатів визнано такими, що не відповідають критерію доброчесності та виключено означених кандидатів із графіка проведення конкурсу як таких, що вибули на підставі попереднього рішення (а.с.35-38 т.1).

Вважаючи незаконним положення п.7 ст.11 Критеріїв та протиправним визначення кандидатів на посаду Директора Національного антикорупційного бюро України та рішенням Комісії такими, що не відповідають критеріям доброчесності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що саме з метою відбору таких трьох кандидатів Комісія і здійснює оцінку компетентності та доброчесності конкурсантів, що неодмінно потребує прийняття обґрунтованих (мотивованих) рішень стосовно тих кандидатів, які таким критеріям не відповідають, задля забезпечення транспарентності діяльності органу публічного управління. При цьому, позивачем не наведено доводів стосовно порушення його прав, свобод чи інтересів внаслідок встановлення Критеріями проведення Комісією окремих співбесід щодо відповідності кандидатів критерію доброчесності та щодо відповідності кандидатів критерію компетентності, оскільки необхідність надання Комісією оцінки відповідності кандидата таким критеріям безпосередньо закріплена у Законі України «Про Національне антикорупційне бюро України».

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про Національне антикорупційне бюро України», який визначає правові основи організації та діяльності Національного антикорупційного бюро України.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» Національне антикорупційне бюро України (далі - Національне бюро) є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних та інших кримінальних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

Частиною 2 ст.6 наведеного Закону передбачено, що керівництво діяльністю Національного бюро здійснює його Директор, який призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України в порядку, визначеному цим Законом.

Порядок конкурсного відбору та призначення Директора Національного бюро закріплений у ст.7 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України», відповідно до ч.1 якої кандидати на посаду Директора Національного бюро визначаються комісією з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного бюро (далі - Конкурсна комісія) відповідно до результатів відкритого конкурсного відбору на зайняття цієї посади (далі - конкурс). Участь у конкурсі можуть брати особи, що відповідають вимогам, визначеним у частині другій статті 6 цього Закону.

Частинами 2, 3 вказаної статті передбачено, що організацію та проведення конкурсу здійснює Конкурсна комісія.

До складу Конкурсної комісії входять:

1--1) три особи, яких визначає Кабінет Міністрів України;

2) три особи, яких визначає Кабінет Міністрів України на підставі пропозицій міжнародних та іноземних організацій, які відповідно до міжнародних або міждержавних угод протягом останніх трьох років до дня завершення строку повноважень Директора Національного бюро або до дня дострокового припинення його повноважень надавали Україні міжнародну технічну допомогу у сфері запобігання і протидії корупції.

Відповідно до ч.6 ст.7 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» Конкурсна комісія:

1) визначає та оприлюднює регламент своєї роботи, критерії та методику оцінки кандидатів на посаду Директора Національного бюро;

2) розміщує оголошення про умови та строки проведення конкурсу;

3) розглядає документи, подані особами для участі в конкурсі, досліджує матеріали стосовно кандидатів, проводить оцінку професійних знань та якостей кандидатів;

4) відбирає за результатами тестування на знання законодавства, тестування загальних здібностей, виконання практичного завдання, інших визначених Конкурсною комісією тестувань та іспитів із загального числа кандидатів осіб, з якими проводить на своєму засіданні співбесіду щодо відповідності кандидата критеріям компетентності та доброчесності, та осіб, щодо яких проводиться спеціальна перевірка, передбачена Законом України "Про запобігання корупції", і перевірка, передбачена Законом України "Про очищення влади";

5) відбирає шляхом відкритого голосування з числа кандидатів, які пройшли співбесіду та зазначені в пункті 4 цієї частини перевірки, трьох кандидатів, які згідно з обґрунтованим рішенням Конкурсної комісії мають найкращі професійний досвід, знання і якості для виконання службових обов`язків Директора Національного бюро; вносить на розгляд Прем`єр-міністру України подання стосовно трьох відібраних кандидатів на посаду Директора Національного бюро;

6) оприлюднює інформацію про осіб, які подали заяву на участь у конкурсі, результати тестувань та іспитів стосовно кожного кандидата, а також інформацію про кандидатів, які були відібрані для проходження співбесіди, для проведення зазначених в пункті 4 цієї частини перевірок, та про кандидатів, відібраних Конкурсною комісією для подання на розгляд Прем`єр-міністру України;

7) проводить повторний конкурс у разі відхилення всіх кандидатів у зв`язку з їх невідповідністю вимогам, що ставляться до Директора Національного бюро, або непроходженням відібраними кандидатами спеціальної перевірки чи перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

Рішення Конкурсної комісії можуть бути оскаржені до суду лише з питань додержання встановленого цим Законом порядку організації та проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного бюро.

Згідно з ч.9 ст.7 вказаного Закону Конкурсна комісія вносить подання стосовно трьох відібраних кандидатів на посаду Директора Національного бюро Прем`єр-міністру України, який зобов`язаний протягом п`яти днів з дня його внесення Конкурсною комісією внести на розгляд до Кабінету Міністрів України подання про призначення одного з відібраних Конкурсною комісією кандидатів на посаду Директора Національного бюро.

Відповідно до абз.14 ч.3 ст.7 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» повноваження членів Конкурсної комісії припиняються у день набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про призначення Директора Національного бюро.

Отже, законодавством чітко регламентовано порядок призначення Конкурсної комісії, порядок її діяльності та надані повноваження, зокрема щодо визначення та оприлюднення критеріїв та методики оцінки кандидатів на посаду Директора Національного бюро.

При цьому, рішення Комісії можуть бути оскаржені виключно з питань додержання встановленого Законом України «Про Національне антикорупційне бюро України» порядку організації та проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного бюро, а після набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про призначення Директора Національного бюро повноваження членів Конкурсної комісії припиняються.

Отже, визначення критеріїв та методики оцінки кандидатів на посаду Директора Національного бюро належить до виключної компетенції Конкурсної комісії, що закріплюється відповідним рішенням Конкурсної комісії і рішення про їх закріплення може бути оскаржене виключно з підстав не дотримання встановленого Законом України «Про Національне антикорупційне бюро України».

Тобто, законодавством не передбачено можливості оскарження критеріїв та методики оцінки кандидатів на посаду Директора Національного бюро з підстав незгоди із змістом таких Критеріїв по суті.

Крім того, враховуючи, що відповідні критерії та методики закріплюються Комісією, а повноваження членів такої Комісії припиняються з набранням чинності рішенням Кабінету Міністрів України про призначення Директора Національного бюро, то після завершення відповідного конкурсу Критерії та методика оцінки кандидатів на посаду Директора Національного бюро вичерпують свою дію і не можуть впливати на будь-які права свободи чи інтереси осіб поза межами проведення відповідного конкурсного відбору.

Колегія суддів зазначає, 06.03.2023 набрало чинності розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.03.2023 № 192-р, яким призначено Кривоноса Семена Юрійовича Директором Національного антикорупційного бюро України строком на сім років.

Отже, на момент звернення позивача до суду з даним позовом процедура проведення конкурсу на посаду Директора Національного бюро була звершена, повноваження членів Конкурсної комісії припинені, а відповідні Критерії та методика оцінки кандидатів на посаду Директора Національного бюро вичерпали свою дію.

Колегія суддів звертає увагу, що пунктом 7 ст.11 Критеріїв та методики оцінки кандидатів на посаду Директора Національного антикорупційного бюро України, затверджених рішенням Комісії у формі протоколу №5 від 08.11.2022, передбачено, що після завершення співбесід з усіма запрошеними кандидатами Комісія затверджує перелік кандидатів, які відповідають критерію доброчесності та перелік кандидатів, які не відповідають критерію доброчесності і припиняють участь у конкурсі. Перелік кандидатів, які не відповідають критерію доброчесності має містити обґрунтування відповідного рішення щодо кожного кандидата.

В той же час, з аналізу положень п.4, 5, 6 ч.6 ст.7 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» Конкурсна комісія наділена повноваженнями щодо:

- проведення співбесіди щодо відповідності кандидата критеріям компетентності та доброчесності;

- відбирання шляхом відкритого голосування з числа кандидатів, які пройшли співбесіду, трьох кандидатів, що мають найкращі професійний досвід, знання і якості для виконання службових обов`язків Директора Національного бюро;

- оприлюднення інформації про осіб, які подали заяву на участь у конкурсі, результати тестувань та іспитів стосовно кожного кандидата, а також інформацію про кандидатів, які були відібрані для проходження співбесіди та про кандидатів, відібраних Конкурсною комісією для подання на розгляд Прем`єр-міністру України.

Отже, норми Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України», якими визначається компетенція Конкурсної комісії, не передбачають таких повноважень, як затвердження переліку кандидатів, які відповідають критерію доброчесності або не відповідають критерію доброчесності і припиняють участь у конкурсі.

Натомість, Конкурсна комісія наділена повноваженнями за результатами проведеної співбесіди виключно визначити трьох кандидатів, які згідно з обґрунтованим рішенням Конкурсної комісії мають найкращі професійний досвід, знання і якості для виконання службових обов`язків Директора Національного бюро та внести на розгляд Прем`єр-міністру України подання стосовно таких трьох відібраних кандидатів на посаду Директора Національного бюро.

Таким чином, відповідні положення п.7 ст.11 Критеріїв надають Конкурсній комісії повноважень поза межами визначеної Законом України «Про Національне антикорупційне бюро України» компетенції, тому відповідні положення наведеного пункту не відповідають вимогам Закону.

В той же час, частиною 2 ст.55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, захисту в порядку адміністративного судочинства підлягають виключно порушені права, свободи чи інтереси суб`єкта звернення і в даному випадку метою судового захисту є відновлення порушеного права позивача.

Конституційний Суд України в рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Також, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

На підставі викладеного та з урахуванням приписів ст.ст.2, 5 КАС України колегія суддів доходить висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №504/4148/16-а, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Наведені висновки також підтримані Верховним Судом в постановах від 10.02.2021 у справі №640/14623/20, від 18.03.2021 у справі № 826/3932/17, від 19.05.2021 у справі № 826/13229/16, від 21.12.2021 у справі № 370/2759/18, від 14.02.2022 у справі № 210/3729/17 та від 28.07.2022 у справі № 640/31850/20, від 11.07.2024 у справі №160/15540/22, від 16.07.2024 у справі №640/27731/21 та від 28.08.2024 у справі №120/19700/21-а які підлягають врахуванню при вирішення даної справи в силу ч.5 ст.242 КАС України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів звертає увагу, що хоча положення п.7 ст.11 Критеріїв не відповідають вимогам Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України», оскільки фактично розширюють повноваження Конкурсної комісії, однак напряму не впливають на права свободи та інтереси позивача.

При цьому, твердження позивача, що відповідні Критерії та методики оцінки кандидатів на посаду Директора Національного бюро належать до нормативно-правових актів не відповідає дійсності, оскільки Комісія з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України не належить до органів, які можуть здійснювати нормотворчу діяльність, відповідні акти Конкурсної комісії (протоколи засідання, рішення тощо) не проходять процедури перевірки відповідності таких актів положенням міжнародного законодавства, Конституції та законам України, іншим нормативно-правовим актам із здійсненням їх подальшої реєстрації в Міністерстві юстиції України.

Натомість, самі Критерії визначають діяльність самої Конкурсної комісії та можуть стосуватися виключно обмеженого кола осіб, які виявили бажання прийняти участь у конкурсі на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для визнання незаконним та нечинним п.7 ст.11 Критеріїв та методики оцінки кандидатів на посаду Директора Національного антикорупційного бюро України, затверджених протоколом Комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України від 08.11.2022 №5, оскільки наведене не сприятиме відновленню та ефективному захисту прав, свобод та інтересів позивача, тобто не відповідатиме завданню адміністративного судочинства, закріпленому у ст.2 КАС України.

Крім того, колегія суддів наголошує, що повноваження щодо визначення та оприлюднення Критеріїв та методики оцінки кандидатів на посаду Директора Національного бюро прямо визначені у п.1 ч.6 ст.7 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України», а тому, у відповідності до абз.2 п.7 ч.6 ст.7 вказаного Закону, таке рішення не може оскаржуватись з підстав його змісту, а виключно з питань додержання встановленого Законом порядку організації та проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного бюро.

На переконання суду, саме рішення Комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України, затверджене протоколом від 25.02.023 №18 в частині визнання ОСОБА_1 кандидатом, який не відповідає критеріям доброчесності, має наслідком вплив на інтереси позивача.

Так, протоколом Комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України від 25.02.2023 №18 пунктом 1 порядку денного затверджено результати співбесід щодо відповідності кандидатів критерію доброчесності (а.с.35-38 т.1).

Затверджуючи результати співбесід щодо відповідності кандидатів критерію доброчесності Комісією у протоколі зазначено, що відповідність кандидатів критерію доброчесності оцінюється з урахуванням наявності або відсутності у членів Комісії обґрунтованих сумнівів, що виникли за результатами дослідження інформації, яка міститься у матеріалах щодо кандидата, та проведення співбесіди із ним. Підкреслено, що рішення про невідповідність того чи іншого кандидата приймається винятково для цілей проведення поточного конкурсу на посаду Директора НАБУ. Вказано, що мандат комісії не передбачає встановлення «загальної» доброчесності чи недоброчесності кандидатів, наприклад, в рамках інших конкурсів, можуть встановлюватись інші критерії оцінювання, кандидати можуть надавати інші документи, а комісія, в результаті, може прийти до іншого висновку.

За результатами проведення голосування, Комісією одноголосно прийнято рішення (6 голосів «за»), за яким «Кандидати, які не відповідають критеріям доброчесності: 1. ОСОБА_6. 2. ОСОБА_1. 3. ОСОБА_7. 4. ОСОБА_8. 5. ОСОБА_2 . 6. ОСОБА_10. 7. ОСОБА_4 . 8. ОСОБА_5 . 9. ОСОБА_3 » (а.с.37 т.1).

В той же час, як зазначалось судом раніше, Закон України «Про Національне антикорупційне бюро України», яким визначено компетенцію Конкурсної комісії, не наділяє Комісію з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України повноваженнями визнавати кандидатів такими, що не відповідають критеріям доброчесності.

Колегія суддів зазначає, що хоча Комісія наділена правом визначення Критеріїв та методики оцінки кандидатів на посаду Директора Національного бюро, однак має діяти виключно в межах повноважень, наданих Конституцією та Законами України, що прямо визначено ч.2 ст.19 Конституції України.

Таким чином, незважаючи на закріплення в п.7 ст.11 Критеріїв, що після завершення співбесід з усіма запрошеними кандидатами Комісія затверджує перелік кандидатів, які не відповідають критерію доброчесності і припиняють участь у конкурсі, колегія суддів зазначає, що такі повноважені виходять за межі компетенції Комісії, яка чітко визначена у ст.7 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України».

Суд не заперечує можливість розподілу комісією проведення двох окремих співбесід з визначення відповідності кандидатів критеріям доброчесності та компентенції, що може бути здійснено з метою ефективного розподілу часу, з урахуванням кількості кандидатів в межах періоду робочого дня, однак така перевірка на відповідність обом критеріям має бути проведена щодо всіх кандидатів, які були допущені до етапу співбесіди із подальшим визначенням трьох кандидатів, які згідно з обґрунтованим рішенням Конкурсної комісії мають найкращі професійний досвід, знання і якості для виконання службових обов`язків Директора Національного бюро.

Тобто, саме щодо осіб, які пройшли співбесіду (співбесіди) на відповідність обом критеріям (доброчесності та компетентності) і мають найкращі професійний досвід, знання і якості для виконання службових обов`язків Директора Національного бюро, Комісія приймає відповідне обґрунтоване рішення.

При цьому, достеменно розуміючи, що мандат комісії не передбачає встановлення «загальної» доброчесності чи недоброчесності кандидатів (про що зазначено в спірному протоколі №18 від 25.02.2023), Комісія, з перевищенням власних повноважень визначає перелік кандидатів, які не відповідають критеріям доброчесності, до якого увійшов і позивач.

На переконання суду, таке порушення безпосередньо впливає на права та інтереси позивача, а враховуючи, що відповідне рішення Комісії є відкритим та оприлюдненим, воно створює умови для негативної оцінки щодо відповідності особи критеріям доброчесності, прямо впливає на його суспільні відносини, оскільки сприяє формуванню негативного ставлення до особи позивача у пересічного громадянина.

За таких обставин, враховуючи, що рішення Конкурсної комісії, оформлене протоколом №18 від 25.02.2023 в частині визначення позивача кандидатом, який не відповідає критерію доброчесності не відповідає вимогам законодавства, прийняте з перевищенням наданих повноважень та порушує права позивача, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для визнання його протиправним та скасування у визначеній частині.

Щодо тверджень позивача про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України, що оформлене протоколом від 25.02.2023 №18, яким встановлено про невідповідність кандидатів критеріям доброчесності щодо інших осіб, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_3 , колегія суддів звертає увагу, що вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

В силу ч.2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, судовому захисту підлягають виключно порушені права, свободи або інтереси особи, яка звертається до суду з адміністративним позовом. В той же час, звернення до суду за захистом прав та інтересів інших осіб, ніж заявника законом не допускається, за виключенням окремих випадків, які чітко регламентуються нормами процесуального законодавства.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги щодо інших восьми кандидатів на посаду Директора НАБУ тим, що оскаржуване рішення в цій частині створює негативний імідж нашій державі і засвідчує байдуже, зневажливе і несправедливе ставлення державного органу до своїх громадян, однак наведене обґрунтування не може бути визнано процесуальною підставою для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів інших осіб, які не виступають позивачем у справі.

Можливість заміни неналежного позивача або залучення співпозивача передбачена положеннями ст.48 КАС України, в силу вимог ч.1, 2, 6, 7 якої суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про що суд повідомляє третю особу. Якщо позивач згоден на його заміну іншою особою, але така особа не згодна на участь у справі, суд залишає позовну заяву без розгляду, про що постановляється відповідна ухвала.

Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.

Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

При цьому, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями, щодо вирішення питань про залучення співвідповідачів у даній справі. Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо інших осіб, які не приймали участь у даній справі, як позивачі, оскільки в порядку адміністративного судочинства підлягають захисту порушені права, свободи та інтереси саме позивача.

Стосовно тверджень Кабінету Міністрів України про відсутність будь-яких позовних вимог до нього, колегія суддів виходить з наступного.

З аналізу положень ч.3 ст.7 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» саме Кабінет Міністрів України визначає членів Конкурсної комісії, зокрема три з них визначає самостійно та ще трьох визначає на підставі пропозицій міжнародних та іноземних організацій, які відповідно до міжнародних або міждержавних угод протягом останніх трьох років до дня завершення строку повноважень Директора Національного бюро або до дня дострокового припинення його повноважень надавали Україні міжнародну технічну допомогу у сфері запобігання і протидії корупції.

Таким чином, Конкурсна комісія не є самостійною юридичною особою, а являється колегіальним органом, члени якого призначаються відповідним суб`єктом владних повноважень - Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, з дня набрання чинності розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.03.2023 № 192-р, яким призначено Кривоноса Семена Юрійовича Директором Національного антикорупційного бюро України строком на сім років, повноваження членів Конкурсної комісії припинились в силу абз.14 ч.3 ст.7 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України».

В той же час, Держава не може ухилятися від відповідальності внаслідок ліквідації державного органу (припинення повноваження членів Конкурсної комісії), який спричинив порушення прав, свобод чи інтересів особи в результаті незаконних та протиправних дій, рішень чи бездіяльності.

В даному випадку, враховуючи, що Конкурсна комісія була фактично створена Кабінетом Міністрів України шляхом визначення її членів на виконання вимог ч.3 ст.7 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України», то саме Кабінет Міністрів України є належним відповідачем в рамках даної справи та на нього лягає відповідальність за рішення, дії чи бездіяльність створеної ним Комісії, зокрема, після за припинення повноважень її членів.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, призвели до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України, що оформлене протоколом від 25 лютого 2023 року №18 в частині віднесення до кандидатів, які не відповідають критерію доброчесності ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 28 січня 2025 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма