Справа № 520/7405/24
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя І інстанції: Білова О.В.

30 січня 2025 р. Справа № 520/7405/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2024 року по справі № 520/7405/24

за позовом ОСОБА_1

до військова частина НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В с т а н о в и в:

21.03.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) щодо нерозгляду його рапорту про звільнення з військової служби від 26.11.2023 року;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 розглянути рапорт майора ОСОБА_1 від 26.11.2023 року по звільнення з військової служби та прийняти відповідне рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.11.2023 року ним особисто командиру в/ч НОМЕР_1 було подано рапорт про звільнення з військової служби у запас відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підпунктом «г» (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - у разі, коли один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років. До рапорту додано: копію свідоцтва про шлюб, копію свідоцтва про народження дитини і довідку Ф №5/1435 від 20.11.2023 року про проходження служби сержантом ОСОБА_2 . Вказаний рапорт був зареєстрований у в/ч НОМЕР_1 26.11.2023 року за вх. № 37153, однак відповідачем не розглянутий. 06.01.2024 року командиру в/ч НОМЕР_1 надіслано адвокатський запит з проханням надати інформацію щодо розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 від 26.11.2023 року та про результати його розгляду. Вказаний запит був зареєстрований в/ч НОМЕР_1 16.01.2024 року за вх. № 116, але до теперішнього часу відповіді на нього керівництвом в/ч НОМЕР_1 не надано. Таким чином, на переконання позивача, відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо недогляду його рапорту про звільнення з військової служби від 26.11.2023 року, оскільки відповідачем не вирішено питання про задоволення або відмову у задоволенні вказаного рапорту.

У відзиві на позов представник відповідача в/ч НОМЕР_1 Джур Р.І. зазначає, що рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 26.11.2023 року розглянуто безпосередньо командиром військової частини за результатом розгляду якого, прийнято рішення про відмову у задоволенні вказаного рапорту. Рішення командира та підстави відмови у задоволенні рапорту доведені майору ОСОБА_1 командиром в/ч НОМЕР_1 в усній формі, оскільки майор ОСОБА_1 займає у частині відповідальну посаду начальника інженерної служби сил підтримки та за родом служби постійно комунікує безпосередньо з командиром військової частини. Вказує, що у випадку відмови у задоволенні рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби буд-якого наказу з цього приводу командуванням не приймається. Відповідний наказ приймається у випадку прийняття рішення про звільнення військовослужбовця. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивач неправильно трактує п.112 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України стосовно обов`язку командира військової частини надавати письмову відповідь на рапорт військовослужбовця. При цьому вказує, що Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України не передбачено надання письмової відповіді на рапорт військовослужбовця та строків надання такої відповіді. Зазначає, що для вирішення службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатись з рапортом до свого безпосереднього начальника. За відсутності належного реагування на рапорт військовослужбовець має право звернутись з відповідною скаргою (заявою), на яку має отримати письмову відповідь.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2024 року (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні)) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Так судовим рішенням визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту майора ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 26.11.2023 року.

Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 розглянути рапорт майора ОСОБА_1 від 26.11.2023 року по звільнення з військової служби з прийняттям письмового рішення по суті поданого рапорту.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на прийняття рішення про звільнення, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі представник відповідача в/ч НОМЕР_1 Джура Р.І., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 у позові.

Аргументи, наведені представником відповідача в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічним у відзиві на позов.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надійшов, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Пунктом 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке затверджено Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008, визначено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Наказом МО України від 04.05.2016 року № 238 (з наступними змінами) затверджена Номенклатура посад для призначення військовослужбовців наказами по особовому складу.

Судовим розглядом справи встановлено, що 14.02.2020 року між ОСОБА_1 та МО України в особі командира військової частини НОМЕР_2 укладений контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу(а.с.10-13)

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.02.2020 року № 49 майора ОСОБА_1 , призначеного наказом командира в/ч НОМЕР_2 (по особовому складу) від 29.01.2020 року № 25 на посаду командира групи інженерного забезпечення в/ч НОМЕР_1 , ВОС - 1001003, з 14.02.2020 року зараховано до списків особового складу НОМЕР_1 (а.с.9).

Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 за № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, введений воєнний стан триває станом і на сьогодні.

Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно із абзац четвертим пункту 241 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Колегія суддів зауважує, що термін «по команді», визначає, що рапорт подається спочатку своєму безпосередньому (найближчому) командиру (начальнику), а потім його підписують вищестоящі командири (начальники) аж до командира (начальника), якому надано право прийняти рішення по суті, викладеного в рапорті.

Відповідно до підп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII (у редакції до 18.05.2024 року) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

26.11.2023 року відповідач отримав рапорт позивача від цієї ж дати на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 , в якому ОСОБА_1 просив останнього клопотати перед вищим командуванням про його звільнення з військової служби у запас відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 18).

До рапорту позивач додав: копію свідоцтва про шлюб, копію свідоцтва про народження дитини і довідку Ф№5/1435 від 20.11.2023 року про проходження служби сержантом ОСОБА_2 .

Колегія суддів зазначає, що аналіз Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України дає підстави для висновку, що розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, сімейних обставин або інших поважних причин, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Предметом спору у справі, що розглядається, є бездіяльність, яка, як вважає позивач, допущена командиром в/ч НОМЕР_1 , і полягає у не розгляді його рапорту про звільнення з військової служби.

Відповідно до частини другої ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Колегія суддів зазначає, що до затвердження наказом МО України від 06.08.2024 року № 531 (зареєстрованим в Мінюсті України 07.08.2024 року за № 1214/42559) Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України у відповідача дійсно був відсутній обов`язок надавати відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції або в іншій спосіб, який передбачає письмову форму. Отже, командир в/ч НОМЕР_1 не був позбавлений можливості довести ОСОБА_1 суть та підстави, прийнятого ним рішення по суті поданого рапорту, в усній формі.

Разом з тим, в силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, за виникненням спору, відповідач повинен довести достатніми доказами, в розумінні ч. 1 ст. 76 КАС України, факт розгляду рапорту ОСОБА_1 , підстави прийняття одного з можливих рішень, на кшталт - «клопочу про звільнення/погоджено» або «відсутні підстави для звільнення/не погоджено» і факт доведення до позивача прийнятого рішення.

Колегія суддів зазначає, що судам першої та апеляційної інстанцій відповідач таких доказів не надав і, відповідно, не спростував твердження позивача про допущену бездіяльність при розгляді його рапорту про звільнення.

Колегія суддів зауважує, що факт реєстрації рапорту позивача про звільнення з військової служби, посвідчує єдину обставину, - рапорт відповідачем був зареєстрований. Однак реєстрація рапорту не посвідчує факт розгляду та прийняття «по команді» рішення по суті рапорту.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що за відсутності належного реагування на рапорт військовослужбовець має право звернутися з відповідною скаргою (заявою), на яку має право отримати письмову відповідь, оскільки положеннями ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Як зазначалось вище, наказом МО України від 06.08.2024 року № 531 затверджений Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, розділом ІІІ якого визначені особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі.

Так, Порядком визначено, що командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.

Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку (п. 2 розділу Ш).

Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку.

Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою (п. 3 розділу Ш).

За загальним поняттям, резолюція, це напис посадової особи на службовому документі, який містить прийняте рішення щодо виконання документа. Вимоги до оформлення резолюції (рішення) до рапорту військовослужбовця визначені Додатком 1 до Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (зокрема, пункт 2 розділу ІІІ).

Враховуючи наведені вище норми Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, ту обставину, що повторний розгляд рапорту ОСОБА_1 буде здійснюватися відповідачем з урахуванням положень означеного Порядку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зміни судового рішення в частині про зобов`язання відповідача здійснити повторний розгляд рапорту позивача з прийняттям письмового рішення по суті поданого рапорту.

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги представника відповідача в/ч НОМЕР_1 Джура Р.І.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України).

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частина НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного від 24 травня 2024 року по справі № 520/7405/24, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц В.Б. Русанова