Справа № 380/1440/24
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/1440/24 пров. № А/857/12359/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2024 року у справі № 380/1440/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Коименко О.М. в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (далі відповідач, ГУ ПФУ), в якому просить

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії позивачу, виходячи з 84% від відповідних сум його грошового забезпечення;

- зобов`язати ГУ ПФУ здійснити з 24 листопада 2023 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 84% від відповідних сум його грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум;

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що розмір пенсії позивача визначений згідно чинного законодавства.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році (категорія 2), що підтверджується посвідченням від 08 липня 1997 року серії НОМЕР_1 .

З 14 квітня 2003 року позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ) у розмірі 84% сум грошового забезпечення (вислуга років 28), що підтверджується висновком від 14 квітня 2003 року (91-17306) про призначення пенсії позивачу за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ та листом відповідача від 11 грудня 2023 року № 32974-34528/В-52/8-1300/23.

З 01 січня 2008 року відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 1294).

Після проведеного перерахунку основний розмір пенсії позивача склав 79% грошового забезпечення (вислуга років 28). Вказана обставина підтверджується перерахунком пенсії за вислугу років позивача за пенсійною справою від 01 січня 2008 року № 9117306-МВС.

Позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою від 24 листопада 2023 року щодо проведення перерахунку пенсії, виходячи з розміру 84% відповідних сум грошового забезпечення.

Листом від 11 грудня 2023 року № 32974-34528/В-52/8-1300/23 відповідач повідомив позивача у відповідь на його заяву, зокрема про те, що під час призначення (перерахунку) пенсії застосовуються нормативно-правові акти, які діють на дату, з якої призначається (перераховується) пенсія. Законом України від 04 квітня 2006 року № 3591-IV «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» внесено зміни до пункту «в» частини першої статті 13 Закону № 2262-ХІІ, якими не передбачено збільшення розміру пенсії особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 2, на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення. З урахуванням викладеного позивачу з 01 січня 2008 року проведено перерахунок пенсії на виконання Постанови № 1294, розмір пенсії обчислений за нормами Закону № 2262-ХІІ в редакції, чинній на момент проведення перерахунку пенсії, тобто розмір пенсії обчислений відповідно до частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ у розмірі 79% відповідних сум грошового забезпечення. Отже, підстави для проведення перерахунку пенсії позивача у розмірі 84% сум грошового забезпечення відсутні.

Позивач, уважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати його пенсії виходячи з розміру 84% відповідних сум грошового забезпечення, звернувся з цим позовом до суду.

Оцінюючи доводи апелянта, апеляційний суд виходить з наступного.

Як слушно зазначив в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції, предметом розгляду у цій справі є оцінка наявності підстав для зобов`язання відповідача здійснити з 24 листопада 2023 року перерахунок та виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) позивача виходячи з розміру 84% відповідних сум грошового забезпечення.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ визначає Закон № 2262-ХІІ.

Розміри пенсій за вислугу років визначає стаття 13 Закону № 2262-ХІІ.

Стаття 13 Закону № 2262-ХІІ у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу (14 квітня 2003 року), передбачала, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ (пункт «б» статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);

в) особам, зазначеним у пунктах «а» і «б» цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Отже, пункт «в» частини першої статті 13 Закону № 2262-ХІІ у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії за вислугу років, передбачав, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 2, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Законом України від 04 квітня 2006 року № 3591-IV «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» (далі Закон № 3591-IV), який набрав чинності 29 квітня 2006 року, пункт «в» частини першої статті 13 Закону № 2262-ХІІ викладено у такій редакції: «в) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, які звільняються з військової служби на умовах Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» 1763-15 (пункт «в» статті 12): за вислугу 15 років - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 проценти за кожний повний рік вислуги понад 15 років, але не більше ніж 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43)».

Отже, з дня набрання чинності Законом № 3591-IV (29 квітня 2006 року) пункт «в» частини першої статті 13 Закону № 2262-ХІІ не передбачає збільшення розміру пенсії за вислугу років особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 2, на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Статтею 63 Закону № 2262-ХІІ, у редакції, чинній на момент перерахунку пенсії позивача з 01 січня 2008 року, визначено підстави перерахунку раніше призначених пенсій.

Згідно з цією статтею перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону.

Відповідно стаття 13 Закону № 2262-ХІІ регулює порядок призначення пенсій, а стаття 63 визначає підстави, умови і порядок їх перерахунку.

Внесені Законом № 3591-IV зміни до пункту «в» частини першої статті 13 Закону № 2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках, особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 2, а саме позбавлення їх права на збільшення розміру пенсії на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення, стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону № 2262-ХІІ, яка не зазнала змін у зв`язку з прийняттям Закону № 3591-IV.

Матеріалами справи встановлено, що пенсія за вислугу років призначена позивачу з 14 квітня 2003 року у розмірі 84% грошового забезпечення. На момент призначення пенсії позивачу чинним був пункт «в» частини першої статті 13 Закону № 2262-ХІІ, який передбачав збільшення розміру пенсії за вислугу років особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 2, на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Отже позивачу, як особі, яка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, віднесеній до категорії 2, пенсія за вислугу років була призначена з урахуванням чинної на час її призначення норми пункту «в» частини першої статті 13 Закону № 2262-ХІІ, тобто зі збільшенням на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Зважаючи на наведене, під час здійснення перерахунку пенсії позивача, проведеного на підставі статті 63 Закону № 2262-ХІІ, у відповідача були відсутні правові підстави для обмеження її розміру 79-ма процентами грошового забезпечення, з посиланням на пункт «в» частини першої статті 13 Закону № 2262-ХІІ (у редакції Закону № 3591-IV), оскільки встановлене цим пунктом обмеження не має зворотної сили, стосується лише обчислення розміру пенсії, призначеної на час дії цієї ж норми, і не може обмежувати право позивача на отримання пенсії у розмірі 84 проценти сум грошового забезпечення.

Верховний Суд у рішенні від 04 лютого 2019 року, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року. у зразковій справі № 240/5401/18 дійшов висновку про відсутність підстав для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону № 2262-SS, яка застосовується саме при призначенні пенсії, вказавши, що під час перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у пенсіонера вислуги років, є незмінним.

Водночас Верховний Суд у постанові від 28 січня 2021 року у справі № 420/40/20 розширив зазначений вище правовий висновок так: «у всіх випадках при перерахунку призначеної особі відповідно до Закону 2262-ХІІ пенсії Пенсійний орган повинен застосовувати відсоткове значення розміру пенсії по відношенню до грошового забезпечення у розмірі, який особа отримувала станом на момент здійснення такого перерахунку».

Така ж правова позиція підтримана Верховним Судом і в постанові від 14 листопада 2022 року у справі № 380/22040/21.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, як визначено частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Судом першої інстанції враховано при вирішенні даного спору, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії позивача виходячи з розміру 84% відповідних сум грошового забезпечення є протиправними

Відтак, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не знаходить.

Як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів. Водночас зазначеним доводам судом першої інстанції вже була надана належна правова оцінка.

Інших доводів на підтвердження правомірності своїх дій відповідач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2024 року у справі № 380/1440/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар