Справа № 569/24441/24
Суддя: Левчук О. В.
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року

Рiвненський мiський суд Рівненської області в складі судді О.Левчука, розглянувши у письмовому провадженні в мiстi Рiвне спpаву за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 05 грудня 2024 року №4/610.

В обґрунтування позову посилається на те, що 03.12.2024 відповідальним виконавцем адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 с-т ОСОБА_2 , відносно нього складено протокол №4/610 про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення № 4/610 від 03.12.2024 складено за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, але в постанові, винесеній начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 № 4/610 від 05.12.2024, його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 ст. 210-1 КуПАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. Кваліфікація діяння, зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення, відрізняється від кваліфікації діяння, зазначеного в постанові і його притягнуто до адміністративної відповідальності за іншою статтею.

Також повідомляє, що обставини зазначені у постанові №4/610 від 05.12.2024 не відповідають обставинам, які зазначені у протоколі №4/610 від 03.12.2024 та виходять за їх межі. Крім того, зазначає, що розгляд справи відбувся відбувся за відсутності позивача та його представника.

Оспорювану постанову вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 17.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалам

Від представника відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого просить відмовити в задоволенні адміністративного позову. Свої заперечення представник відповідача обґрунтовує тим, що 19.05.2024 набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким статтю 210-1 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті в особливий період.

03.12.2024 співробітниками поліції здійснено доставку Позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 і складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП за № 4/610 від 03.12.2024. Розгляд справи про адміністративне правопорушення призначено на 09.00 год. 05.12.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 в каб. № 20.

Окрім цього, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Позивач станом на 03.12.2024 не проходив медичний огляд військово-лікарської комісії більше одного року та був направлений ІНФОРМАЦІЯ_3 на проходження вищезазначеного огляду. Позивач при проходження військово-лікарської комісії не дочекавшись результатів медичного огляду самовільно залишив приміщення ВЛК та зник у невідомому напрямку.

Зазначене вище вказує на порушення Позивачем Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (постанова Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487).

Представником позивача подано відповідь на відзив, згідно якої заперечує, щодо доводів, викладених у відзиві, оскільки, відповідно до повістки № 316675 від 5/2024 року, ОСОБА_1 необхідно було з`явитися 15.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних.

У протоколі №4/610 від 3 грудня 2024 року зазначено «не прибув за викликом ІНФОРМАЦІЯ_2 по повістці розпорядженню на 9:00 год., 15 жовтня 2024 року».

Наведене свідчить, що позивач викликався по повістці з метою уточнення даних, водночас, в оспорюваній постанові стверджується, що ОСОБА_1 зобов`язаний був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 та пройти військово-лікарську комісію для визначення придатності до військової служби під час мобілізації.

Відтак, відповідач, як суб`єкт владних повноважень вийшов за межі протоколу №4/610 від 3 грудня 2024 року.

Крім того, у матеріалах справи немає доказів того, що позивачу взагалі надавалось направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, як і немає витягу з журналу реєстрації таких направлень.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення. Таким чином, аналіз ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення свідчить, що протокол про адміністративне правопорушення є належним доказом того, що особою вчинено певне діяння, яке може бути кваліфіковано як адміністративне правопорушення.

03.12.2024 року відповідальним виконавцем адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 с-т Андрощуком, складено протокол №4/610 про адміністративне правопорушення за частиною 2 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

У протоколі про адміністративне правопорушення № 4/610 від 3 грудня 2024 року в графі - суть адміністративного правопорушення зазначено: «порушив абз. 1 п.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме не прибув за викликом ІНФОРМАЦІЯ_2 по повістці (розпорядженні) на 9 год. 00 хв. 15.10.2024 р. Правопорушення вчинено під час дії особливого періоду. Чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 2 статті 210-1 КУпАП».

Частиною 2 статті 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п?ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об?єднань - від однієї тисячі п?ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

3 комплексного аналізу статей 9, 10, 11 та 210-1 КУпАП вбачається, що для наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУПАП, необхідна наявність такої умови: - наявність (повторного вчинення адміністративного правопорушення) за відсутність уточнення облікових даних протягом 60 днів, згідно ст.210-1 КУпАП протягом року.

Відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків потерпілих якщо вони є; пояснення, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, має провадитися розгляд справи про адміністративне правопорушення; протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер правопорушення.

Отже, відповідно до викладеного, орган чи посадова особа уповноважена розглядати справи про адміністративні правопорушення розглядає справу про адміністративне правопорушення лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 4/610 від 5 грудня 2024 року громадянина ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 ст.210-1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

За змістом положень ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п?ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об?єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п?ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Відповідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч.1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Суд звертає увагу, що протокол №4/610 від 03.12.2024 про адміністративне правопорушення, складений щодо позивача за ч. 2 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а постановою про адміністративне правопорушення накладено стягнення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка передбачає відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Необхідно вказати, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а.

При цьому, суд зазначає, що Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено порядку виправлення описок чи помилок у формі рішення, якщо вони стосуються кваліфікації правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Дослідивши подані сторонами докази в сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не була доведена «поза розумним сумнівом».

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

За таких обставин та враховуючи, що відповідач не довів правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідно до п. ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до пункту 8 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (зі змінами, відомості Верховної Ради України (ВВР), 1992, № 27, ст.385, введено в дію Постановою ВР № 2233-XII від 25.03.92, ВВР, 1992, № 27, ст.386) положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя.

Отже, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 484, 48 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 9, 19, 72-77, 139, 241-246, 255, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення №4/610 від 05.12.2024, винесену відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1 КУпАП скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 484, 48 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 , ІК НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складене та підписане 31.01.2025.

Суддя О. Левчук