Справа № 260/4443/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/4443/24 пров. № А/857/26668/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року у справі №260/4443/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя у І інстанції Гаврилко С.Є.,

дата ухвалення рішення 19 вересня 2024,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення - не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

08 липня 2024 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася з позовом ОСОБА_1 (далі апелянт 1, позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі апелянт 2, відповідач), в якому просила суд:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі;

2. Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про включення періоду часу, з 04.10.2012 р. по 09.10.2023 р., по догляду за особою з інвалідністю 1-ї групи, підгрупа А, до страхового стажу і перерахунку пенсії за віком, неправомірними та протиправними;

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області від 31.05.2024 р. ПС №60;

4. Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Закарпатській області заяву ОСОБА_1 від 10.10.2023 р. про включення періоду часу, з 04.10.2012 р. по 09.10.2023 р., по догляду за особою з інвалідністю 1-ї групи, підгрупа А, до страхового стажу і про перерахунок пенсії за віком, задовольнити;

5. Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Закарпатській області включити (зарахувати) до страхового стажу ОСОБА_1 період часу з 04.10.2012 р. по 09.10.2023 р, по догляду за особою з інвалідністю 1-ї групи, підгрупа А, та провести перерахунок її пенсії;

6. Справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження.

Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність незарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів догляду за особою з інвалідністю І групи. Позивач зазначає, що такі періоди мають бути зараховані до стажу позивача

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 у справі №260/4443/24 позовні вимоги задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 31 травня 2024 року ПС №60 про відмову в проведенні перерахунку пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії за віком від 10 жовтня 2023 року та зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період по догляду за особою з інвалідністю І групи з дитинства з 04 жовтня 2012 року по 09 жовтня 2023 року та здійснити перерахунок та виплату пенсії, із врахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні позову у частині інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_1 , подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що відмова в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та неправомірними щодо відмови відповідача в задоволенні її заяви про включення періоду часу з 04.10.2012 по 09.10.2023 по догляду за особою з інвалідністю І-ї групи до страхового стажу і перерахунку пенсії за віком є необґрунтованою та у цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відмовляючи у цій частині позовних вимог, суд першої інстанції зробив припущення, яке не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, зокрема, зазначив, що саме по собі визнання судом дії відповідача неправомірними і протиправними у цій частині не несе для позивача настання бажаного правового наслідку, а тому можна і не визнавати дії відповідача неправомірними та протиправними. Для цього достатньо лише визнання протиправним рішення відповідача від 31.05.2024 і його скасування, що і вчинено судом.

З позиції апелянта 1 в матеріалах справи є достатньо доказів, які в повній мірі свідчать та доказують саме про протиправність і неправомірність дії відповідача при розгляді заяви позивача від 10.10.2023.

Апелянт 1 просила рішення суду першої інстанції від 19.09.2024 у цій справі в частині відмови про визнання дій відповідача неправомірними та протиправними щодо відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про включення періоду часу з 04.10.2012 по 09.10.2023 по догляду за особою з інвалідністю І-групи до страхового стажу і перерахунку пенсії за віком, скасувати та у цій частині прийняти нове рішення про задоволення позову. В іншій частині рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 у справі №260/4443/24 просила залишити без змін.

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області також подало апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 19.09.2024 у цій справі, оскільки вважає, що суд першої інстанції вирішуючи цей спір діяв всупереч засад адміністративного судочинства, зокрема, щодо офіційного з`ясування всіх обставин справи.

Апелянт 2, зокрема зазначив, що оскільки позивачу призначено з 03.10.2012 дострокову пенсію по віку як матері інваліда з дитинства, відповідно до п. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з цієї дати вона належить до категорії непрацездатних громадян.

В зв`язку з відсутністю індивідуальних відомостях даних про сплату страхових внесків за період з 04.10.2012 по 09.10.2023 особа належить до категорії непрацездатних громадян, підстав для зарахування до страхового стажу відповідних періодів здійснення догляду на підставі акту обстеження фактичних обставин здійснення догляду №3 від 23.05.2024 здійсненим Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві немає.

Апелянт 2 просив скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 у справі №260/4443/24 та прийняти нове про повну відмову в задоволенні позову.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу. Позивач вказала, що відповідач в своїй апеляційній скарзі посилається на цілий ряд нормативних документів і наводить приклади судових рішень, які не мають відношення до цієї справи; не навів жодного аргументу та не надав жодного доказу на спростування доводів позивача; не надав жодного правового обґрунтування факту застосування норм закону, які набули чинності 30.04.2022 до правовідносин, які мали місце у період з 04.10.2012 по 30.04.2022; грубо порушує висновки Верховного Суду.

Апелянт 1 просила задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити повністю та залишити судове рішення закарпатського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 у цій справі в силі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта 2 та задоволення вимог апеляційної скарги апелянта 1, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, як непрацююча особа, яка доглядає за дитиною з інвалідністю І групи, і здійснювала це, в тому числі, й у періоді з 04 жовтня 2012 року по 09 жовтня 2023 року, то незарахування цього періоду до страхового стажу суперечить принципам загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а також загальним засадам Конституції України, згідно з якими Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 31 травня 2024 року ПС №60 про відмову в проведенні перерахунку пенсії позивачу є протиправним та підлягає скасуванню.

За таких обставин, наявні достатні та обґрунтовані підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії за віком від 10 жовтня 2023 року та зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період по догляду за особою з інвалідністю І групи з дитинства з 04 жовтня 2012 року по 09 жовтня 2023 року та здійснити перерахунок та виплату пенсії, із врахуванням раніше виплачених сум.

Разом з тим, що стосується вимоги позовної заяви про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в задоволенні заяви позивача про включення спірного періоду до її страхового стажу, то вимога про визнання протиправними дій по складанню спірного рішення не буде мати своїм правовим наслідком задоволення позову в частині визнання протиправним рішення, адже таке право підлягає захисту виключно шляхом пред`явлення вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення, оскільки саме оскарженим рішенням відмовлено в проведенні перерахунку пенсії, тобто, саме вказаним рішенням породжується обов`язок у сфері публічно - правових відносин (а не діями посадової особи відповідача при прийнятті такого рішення).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку, позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10 жовтня 2023 року ОСОБА_1 на адресу Головного управління ПФУ в м. Києві було подано заяву про включення до її страхового стажу періоду догляду за особою з інвалідністю 1-ї групи, підгрупа А, з 04 жовтня 2012 року по 09 жовтня 2023 року, якою є її донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та провести перерахунок її пенсії.

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 "Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", з 01.04.2021 органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення (перерахунки) пенсій. Нова технологія передбачає опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсій бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Розглянувши документи, подані для призначення пенсії, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Закарпатській області (територіальним органом Пенсійного фонду України, що розглядав заяву позивача за принципом екстериторіальності) було прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії від 20 жовтня 2023 року №60, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні дані про сплату страхових внесків за період догляду особи з інвалідністю 1 групи з 2012 року по теперішній час.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року у справі №260/10072/23, що набрало законної сили 30 квітня 2024 року, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №60 від 20 жовтня 2023 року про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві скласти акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду ОСОБА_1 її дочки ОСОБА_2 , яка є інвалідом з дитинства, за період з 04 жовтня 2012 року по 09 жовтня 2023 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок її пенсії за віком від 10 жовтня 2023 року та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні (а.с.а.с. 5-8).

На виконання вказаного рішення Закарпатського окружного адміністративного суду з урахуванням акту №3 від 23 травня 2024 року обстеження фактичних обставин здійснення догляду ОСОБА_1 за своєю дочкою ОСОБА_2 , яка є інвалідом з дитинства, за період з 04 жовтня 2012 року по 09 жовтня 2023 року складеного Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, відповідачем прийнято рішення ПС №60 від 31 травня 2024 року про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 по заяві №12051 від 10 жовтня 2023 року (а.с.а.с. 11-12).

Підставою для відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 відповідач в цьому рішенні знову зазначив відсутність в індивідуальних відомостях даних про сплату страхових внесків останньою за період з 04 жовтня 2012 року по 09 жовтня 2023 року. Окрім того, зазначив, що ОСОБА_1 належить до категорії непрацездатних громадян, в контексті статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому на неї не поширюються норми статті 11 пункту 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" згідно якому загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи.

Оскільки, ОСОБА_1 вважає, що її права порушено, звернулася до суду із цим позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом пункту 9 статті 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства (після змін внесених Законом №2040-IX від 15.02.2022 - один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства).

Загальні умови призначення пенсії за віком, передбачені ст. 26 Закону №1058.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок встановлення часу догляду за інвалідом 1 групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду встановлений пунктом 10 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), а саме зазначений час догляду встановлюється на підставі: інформації про отримання допомоги, компенсації за догляд за такою особою, одержаної органами Пенсійного фонду України від органів соціального захисту населення, або акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів І групи і дітей-інвалідів) і вік (для престарілих і дітей-інвалідів). Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів соціального захисту населення або Пенсійного фонду України та інші документи.

Як вірно встановив суд першої інстанції, належними документами для зарахування до стажу роботи періоду здійснення догляду за дитиною з інвалідністю є акти обстеження фактичним обставин здійснення догляду та документи, які підтверджують інвалідність дитини.

На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року у справі №260/10072/23, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві складено акт №3 від 23 травня 2024 року обстеження фактичних обставин здійснення догляду ОСОБА_1 за своєю дочкою ОСОБА_2 , яка є інвалідом з дитинства, за період з 04 жовтня 2012 року по 09 жовтня 2023 року, яким підтверджено факт догляду за дитиною з інвалідністю віком до 16 років за спірний період (а.с. 15).

Спірним рішенням відповідача від 31.05.2024 частину періоду догляду за дитиною-інвалідом відповідачем не включено до розрахунку пенсії ОСОБА_1 з 04.10.20212 по 09.10.2023 через відсутність в індивідуальних відомостях про даних про сплату страхових внесків.

Пунктом 2 статті 14 Закону №1058 визначено, що страхувальниками для осіб, зазначених у пунктах 6-9, 11 і 12 статті 11 цього Закону є підприємства, установи, організації, військові частини та органи, які виплачують заробітну плату (винагороду), грошове забезпечення, допомогу, надбавку або компенсацію.

Механізм сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) за одного з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідності, а також непрацюючих працездатних осіб, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або особою похилого віку, яка згідно з висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства (підпункт 3 п. 1) визначається Порядком нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №178 від 02.03.2011.

Єдиний внесок нараховується за осіб, зазначених у підпункті 3 пункту 1 цього Порядку, - на суми допомоги або компенсацій, нарахованих за базовий звітний період (підпункт 3 п. 2 Порядку №178).

Єдиний внесок нараховується у розмірі 22 відсотки суми грошового забезпечення, допомоги або компенсації.

За осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 1 цього Порядку, в тому числі у разі отримання декількох видів грошового забезпечення, допомоги або компенсації одночасно, єдиний внесок визначається у розмірі мінімального страхового внеску за кожну особу, встановленого законом (п. 3 порядку №178)

Обчислення єдиного внеску провадиться такими платниками єдиного внеску (далі - платники): 2) структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі утворення) рад - за осіб, зазначених у підпунктах 2-4 пункту 1 цього Порядку (п. 4 Порядку).

За п. 6 Порядку №178 сплата єдиного внеску здійснюється: 1) за осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 1 цього Порядку, - в межах та за рахунок загального обсягу видатків, передбачених в Державному бюджеті України на відповідний рік для Пенсійного фонду України;

Щороку, під час формування бюджетних запитів, передбачаються кошти для сплати єдиного внеску: 1) за осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 1 цього Порядку, - Пенсійним фондом України (підп. 1 п. 8 Порядку №178)

Відповідно до п. 9 Порядку №178 сплата єдиного внеску припиняється: 1) з дати припинення виплати грошового забезпечення, допомоги або компенсації; 2) з дати працевлаштування або настання непрацездатності для осіб, зазначених у підпункті 3 пункту 1 цього Порядку.

Відповідно до пункту 1 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 29 квітня 2004 року №558 (далі - Порядок №558), непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата (далі - компенсація).

Згідно із пунктом 16 Порядку №558 структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради, що призначають та виплачують щомісячну компенсацію, здійснюють контроль за діяльністю фізичних осіб, які надають соціальні послуги.

Підсумовуючи викладене у сукупності, на переконання апеляційного суду, не виконання належним чином обов`язку стосовно сплати єдиного внеску, або не подання (не відображення) відповідної звітності відповідним органом не може ставити в залежність право позивача на пенсійне забезпечення, - до необхідності дотримання формальностей, які не від нього не залежать.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що визначальним у вирішенні питання права на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є догляд за особою з інвалідністю І групи, в даному випадку дочкою позивача, який в силу об`єктивних причин був непрацюючою особою.

Несвоєчасна сплата страхувальником страхових внесків чи відсутність відповідних даних про їх сплату не повинна порушувати законні права та інтереси застрахованої особи, зокрема, право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на страхувальника, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Подібні позиції викладено Верховним Судом у постановах від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а, від 30.09.2019 у справі №414/736/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а).

З позиції апеляційного суду, суд першої інстанції правильно висновував, що оскільки ОСОБА_1 відповідно до вимог вищезазначених нормативно-правових актів підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, як непрацююча особа, яка здійснювала догляд за дитиною з інвалідністю, і здійснював це, в тому числі, й у періоді з 04.10.2012 по 09.10.2023, то не зарахування цього періоду до страхового стажу суперечить принципам загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а також загальним засадам Конституції України.

Таким чином, відповідачем за результатами розгляду заяви позивача від 10.10.2023 прийнято необґрунтоване рішення та безпідставно не зараховано час догляду за дитиною з інвалідністю з 04.10.2012 по 09.10.2023 до страхового стажу позивача.

Вказане свідчить про те, що рішення відповідача ПС №60 від 31.05.2024 є таких, що не відповідає критеріям правомірності відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому таке слід скасувати, що свідчить про протиправність Відтак, оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Своєю чергою, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в задоволенні заяви позивача про включення спірного періоду до її страхового стажу.

Так, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.02.2024 у справі №260/10072/23 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві, про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, зобов`язано відповідача, у тому числі, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок її пенсії за віком від 10.10.2023 та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні.

Так, у вказаному рішенні встановлено, що 10.10.2023 позивачем на адресу ГУ ПФУ в м. Києві було подано заяву з проханням про включення до страхового стажу періоду догляду за особою з інвалідністю 1-ї групи, підгрупа А, з 04.10.2012 по 09.10.2023, якою є донька позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та провести перерахунок її пенсії.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності розглянуто ГУ ПФУ в Закарпатській області та рішенням від 20.10.2023 ПС №60 було відмовлено в задоволенні заяви від 10.10.2023 щодо перерахунку пенсії на підставі того, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні дані про сплату страхових внесків за період догляду особи з інвалідністю 1 групи з 2012 року по теперішній час.

Сторонами не заперечувалося, що позивачу призначено пенсію за віком як матері інваліда з дитинства, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До стажу для розрахунку права на пенсію включено періоди (всього 35 років 8 місяців 10 днів): 01.09.1977-25.07.1979 навчання у вищих/середніх навчальних закладах; 26.07.1979-31.07.1983; 01.08.1983-14.09.1983; 15.09.1983-11.03.1986; 12.03.1986-11.03.1987; 24.03.1987-03.12.1990; 05.12.1990-28.08.1991; 29.08.1991-05.04.1996; 06.04.1996-07.12.2001; 17.12.2001-31.12.2003; 01.02.2004-23.02.2004; 24.02.2004-30.09.2012; 01.10.2012-31.01.2013; 01.07.2014-30.11.2014.

Страховий стаж враховано згідно даних, які наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Інформація щодо сплати внесків з жовтня 2012 року та з січня 2023 року Пенсійним фондом України, відсутня. З липня по грудень 2014 наявна інформація про отримання доходу від Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Отже, частина періоду догляду за дитиною-інвалідом включена відповідачем для розрахунку пенсії позивачки, а спірний період з 04.10.2012 по 09.10.2023, щодо догляду за дитиною-інвалідом не включена.

Відомостями трудової книжки позивачки та даними розрахунків підтверджується, що у проміжку часу з 04.10.2012 по 09.10.2023 (заявлений спірний період) позивачка не мала трудової діяльності. Водночас безспірним є факт наявності у неї дитини - інваліда з дитинства. Тому для підтвердження факту догляду у вказаному періоді повинен бути складений акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду і лише відповідно до його відомостей прийняте рішення щодо зарахування чи незарахування його до страхового стажу матері.

Оскільки складання такого акту обстеження є обов`язком відповідача 2 (Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві), не вчинення таких дій не відповідає вказаним нормам права та порушує право позивачки на зарахування до її страхового стажу такого періоду догляду за дитиною-інвалідом. Протилежні доводи відповідачів є безпідставними, позаяк станом на дату звернення позивачки Порядок №637 є чинним та підлягає виконанню.

Отже, для підтвердження факту догляду за дитиною з інвалідністю віком до 16 років за спірний період ГУ ПФУ в м. Києві (як орган Пенсійного фонду України за місцем проживання (реєстрації) позивачки) повинен був скласти акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду і лише відповідно до його відомостей ГУ ПФУ в Закарпатській області (як орган Пенсійного фонду України, який в порядку екстериторіальності розглядав заяву про призначення пенсії) мало прийняти рішення про зарахування чи не зарахування спірного періоду до страхового стажу позивачки та призначення або не призначення пенсії.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання вищевказаного рішення складено акт №3 від 23.05.2024 обстеження фактичних обставин здійснення догляду позивачем за її донькою, яка є інвалідом з дитинства.

Проте, розглядаючи повторно заяву ОСОБА_1 на виконання вищевказаного судового рішення, відповідач прийняв рішення від 31.05.2024, яким відмовлено в задоволенні заяви позивача з тих же ж підстав.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні заяви позивача про включення спірного періоду до її страхового стажу, у тому числі, з тих самих підстав, діяв протиправно.

Своєю чергою, суд першої інстанції, у контексті наведених обставин, вірно обрав спосіб порушених прав ОСОБА_1 шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії за віком від 10 жовтня 2023 року та зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період по догляду за особою з інвалідністю І групи з дитинства з 04 жовтня 2012 року по 09 жовтня 2023 року та здійснити перерахунок та виплату пенсії, із врахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (ч. 1 ст. 317 КАС України).

За таких обставин, суд першої інстанції в частині висновків невірно протрактував фактичні обставини та, відповідно, судове рішення підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні вимоги позовної заяви про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в задоволенні заяви позивача про включення спірного періоду до її страхового стажу з ухвалення нового рішення у відповідній частині, а саме про її задоволення.

За таких підстав апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, однак апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись статтями 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року у справі №260/4443/24 скасувати в частині відмови у визнанні протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про включення періоду з 04.10.2012 по 09.10.2023 по догляду за особою з інвалідністю І групи до її страхового стажу та ухвалити у відповідній частині нову постанову.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про включення періоду з 04.10.2012 по 09.10.2023 по догляду за особою з інвалідністю І групи до її страхового стажу.

У решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року у справі №260/4443/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк