Справа № 420/35519/24
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 15 листопада 2024 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ), в якій просив:

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), щодо не розгляду заяви від 12.08.2024 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) та не надання від строчки від призову на військову службу під час мобілізації підставі п. 9, п. 13, ч. 1, ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9, п. 13, ч. 1, ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та за наслідком розгляду цієї заяви прийняти рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з урахуванням висновків суду.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму судового збору за подання адміністративного позову згідно з квитанцією у сумі 1211.20 грн (одна тисяча сімдесят три гривні, шістдесят копійок);

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати у розмірі 70 000 (три тисячі) грн. 00 коп. на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 19 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Також ухвалою від 18 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проживає разом з батьком, який є особовою з інвалідністю 2 групи, якого він доглядає, утримує та забезпечує, відповідно до норм Сімейного кодексу України, щоденно, за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач зазначив, що інших родичів 1 лінії, окрім нього, у батька немає.

Відповідно до нотаріально засвідченої заяви від батька, ОСОБА_2 №1270 від 15.05.2024 року, батько підтверджує, що він, потребує постійного стороннього догляду та не має інших осіб, які можуть встановлювати догляд за ним. Єдиний, хто в нього є - це його син - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до Висновку № 11 від 07.02.2024 року, про наявність у ОСОБА_2 порушення функцій через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі - батьку рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Тому позивач звертає увагу, що його батько потребує постійного стороннього догляду та не здатен до самообслуговування.

Відповідно до Довідки № 831 від 02.05.2024 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси та йому з 01.03.2024 року до 07.02.2025 року призначено допомогу «компенсацію за надання щомісячно соціальних послуг на непрофесійній основі невиліковно хворій особі, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 ».

Позивач зазначив, що керуючись Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на ім`я ІНФОРМАЦІЯ_2 він направив заяву від 12.08.2024 року про надання відстрочки від мобілізації на підставі п.9,п. 13, ч. 1, ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Заява була надіслана засобами поштового зв`язку Укрпошта, що підтверджується поштовою накладною № 491 від 12.08.2024 року та Описом вкладенням від 12.08.2024 року.

Дану заяву з додатками Відповідач отримав 15.08.2024 року «Відправлення вручено: за довіреністю», що підтверджується скріншотом з додатку Укрпошта з відміткою про вручення.

Однак, Відповідачем не надано відповідь (відмову чи прийняття рішення про надання відстрочки) на вищезазначену заяву.

Відповідачем 21.09.2024 року було направлено відповідь Позивачу, в якій зазначено про те, що Позивач не перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_8 та рекомендував звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_2 для вирішення питань порушених у заяві, проте, ПОЗИВАЧ ОСОБИСТО ПРИЙШОВ ДО ІНФОРМАЦІЯ_2 ТА ПОДАВ ДОКУМЕНТИ НА ВІДСТРОЧКУ.

Даний факт підтверджується Розпискою № 15/212 від 19.08.2024 року, в якій зазначено, що ВОД № НО 5546140, який належить ОСОБА_1 , вилучений у нього, з метою оформ лення відстрочки.

Розписка підписана офіцером відділення полковником Сибакіним.

Окрім того, позивач зазначає, що адвокатом Позивача було, додатково, направлено адвокатський запит до Відповідача, щодо надання інформації про розгляд вищезгаданої заяви про відстрочку, однак відповідь на даний адвокатський запит також не було надано.

Позивач звертає увагу, що відповідно до п. 60 Постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 року, комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади

Таким чином Позивач не отримав відстрочку від мобілізації на підставі п.9, п. 11 ч.І ст. 23 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Отже, Відповіді щодо розгляду заяви по суті звернення Відповідач не надав.

Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, тому що позивач має всі законні підстави для надання ньому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Позивач звертає увагу, що аналіз наведеного у позові норм права свідчить про те, що відповідач, як суб`єкт владних повно важень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, після отримання від позивача заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та документів на підтвердження цього права, повинен був прийняти певне рішення за наслідком її розг ляду, адже відстрочка/відмова у відстрочці передбачає її письмове оформлення.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі направлено на адресу відповідача поштою, що підтверджено поштовим повідомленням та вручено представнику 02.12.2024 року.

До суду не надійшов відзив на позовну заяву.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

Суд встановив, що позивач направив на ім`я ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву від 12.08.2024 року про надання відстрочки від мобілізації на підставі п.9,п. 13, ч. 1, ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Заява була надіслана засобами поштового зв`язку Укрпошта, що підтверджується поштовою накладною № 491 від 12.08.2024 року та Описом вкладенням від 12.08.2024 року.

Відповідно до поштового повідомлення про вручення вказану заяву з додатками Відповідач отримав 15.08.2024 року.

Матеріалами справи підтверджено, що на заяву від 12.08.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_5 направило на адресу позивача лист від 21.09.2024 року № С/17656, в якому повідомило, що позивач не перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_8 та пропонує ньому прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 для вирішення питань порушених у заяві.

Позивач зазначив, що він особисто подав до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву про надання ньому відстрочки, що підтверджено розпискою № 15/212 від 19.08.2024 року, в якій зазначено, що ВОД № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_1 , вилучений у нього, з метою оформ лення відстрочки.

Розписка підписана офіцером відділення полковником Сибакіним.

Разом з цим позивач не отримав рішення за результатами розгляду його заяви.

Також матеріалами справи підтверджено, що адвокат позивача додатково направив адвокатський запит до відповідача, щодо надання інформації про розгляд вищезгаданої заяви про відстрочку, однак відповідь на даний адвокатський запит також не було надано.

Позивач, не погодившись із бездіяльністю відповідача, звернувся до суду з цим позовом.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково, з огляду на таке.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який було продовжено відповідними Указами Президента України та діє до теперішнього часу.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 1 Закону України №3543 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543, в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Абзацом 5 статті 1 Закону №3543 визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 22 Закону №3543 визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, зокрема, відповідно до частин 3 п.5 статті 22 Закону №3543 під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Поряд з цим, статтею 23 Закону №3543 передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно із положеннями абзацу 9 та 13 частини 1статті 23 Закону №3543 (в редакції на час виникнення спірних відносин), на яку посилається позивач у заяві, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: 9) зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду;13) які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.

З аналізу вищезазначених норм Закону №3543 вбачається, що визначений перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації є вичерпний та у кожному конкретному випадку особам, які не підлягають призову, або підпадають під умови відстрочки слід надати той обсяг документів, який підтвердить існування обставин, достатніх для того, щоб уповноважений суб`єкт владних повноважень міг прийняти відповідне рішення.

Згідно з пунктом 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Отже, до повноважень районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку.

Таким чином, саме територіальні центри комплектування та соціальної підтримки оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації.

З урахуванням зазначеного, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, після отримання від позивача заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації разом з доданими документами повен був прийняти рішення за наслідком розгляду цієї заяви.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі, - Порядок № 560).

Відповідно до п. 56 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно з п. 57 цього Порядку, для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Відповідно до п. 58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Відповідно до п. 60 Порядку № 560 Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Таким чином сукупний аналіз наведених норм права доводить, що заяви з питання надання відстрочки від призову на військову службу та додані до неї документи належать обов`язковому розгляду комісією протягом семі днів з дати надходження. На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки та про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

Повертаючись до обставин у цій справі, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що відповідачем отримано заяву позивача про надання відстрочки на час мобілізації, що підтверджено розпискою № 15/212 від 19.08.2024 року, в якій зазначено, що ВОД № НО 5546140, який належить ОСОБА_1 , вилучений у нього, з метою оформ лення відстрочки. Розписка підписана офіцером відділення полковником Сибакіним.

Разом з цим, у порушення п. 60 Порядку № 560 заява позивача про проведення перевірки з питання надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не була розглянута відповідною комісією протягом семі днів з дня її надходження та не було прийнято відповідне рішення за результатами її розгляду.

З наведених підстав суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), щодо не розгляду заяви від 12.08.2024 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_5 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9, п. 13, ч. 1, ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку, є правомірними та належать задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви від 12.08.2024 року ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9, п. 13, ч. 1, ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у строки, спосіб та порядку, передбаченому Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 та зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9, п. 13, ч. 1, ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у строки, спосіб та порядку, передбаченому Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560.

Разом з цим не належать задоволенню позовні вимоги в частині визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), щодо не надання від строчки від призову на військову службу під час мобілізації підставі п. 9, п. 13, ч. 1, ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»; та зобов`язання прийняти рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У розглядаємій справі суд дійшов висновку, що відповідач не вчинив всіх необхідних умов для прийняття всебічного та об`єктивного рішення відповідно до вимог закону.

Тому у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Тому, виходячи із наявних у справі доказів, враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву з боку відповідача, суд доходить висновку, що позовні вимоги є частково правомірними та належать задоволенню частково.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, сплачений судовий збір належить стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до частини задоволених позовних вимог в розмірі 1211,20 грн.

Також у позовній заяві позивач просить стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати у розмірі 70 000 (три тисячі) грн. 00 коп. на професійну правничу допомогу.

Розглянувши заяву представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд доходить таких висновків.

Порядок розподілу судових витрат регулюється ст. 139 КАС України.

Згідно з ч.1,2 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, суд встановив, що між адвокатом та ОСОБА_1 укладено договір про надання пра вової допомоги № 06/07-2401 від « 06» липня 2024 року, відповідно до п. 2 якого Адвокат бере на себе зобов`язання підготовлювати необідні докуме нти для надання клієнту необхідної допомоги, надавати захист, представництво або іншу пра вову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених Договором та додатками до нього, а Клієнт зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) та компенсувати витрати, необхідні для вико нання його доручень, у порядку та строки обумовлені Сторонами у Договорі.

Згідно з п. 5 цього договору вартість надання юридичних послуг цього договору становить (гонорар) 70000 грн. Оплата юридичних послуг договору виконується після винесення рішення суду, але не пізніше, ніж 10 днів з дня винесення рішення суду 1ї інстанції.

Оцінивши надані документи на підтвердження понесених витрат, суд зазначає таке.

Згідно з ч.9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд наголошує на тому, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Разом з цим у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги.

ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Враховуючи правовий підхід Європейського суду з прав людини до розподілу судових витрат між сторонами, враховуючи відсутність переліку наданих послуг з правової (правничої) допомоги, оцінюючи спір за критеріями співмірності та розумності наданих послуг, суд доходить висновку, що наведений гонорар в розмірі 70000 грн є занадто завищеним і нерозумним, а тому не належать відшкодуванню за рахунок відповідача у визначеному розмірі, і належить зменшенню.

Також суд враховує, що позовні вимоги задоволені частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Тому на переконання суду співмірними витратами на надання вказаних послуг з підготовки позовної заяви, які належать відшкодуванню саме за рахунок відповідача є сума в розмірі 3000,00 грн., а решта сплати покладається на клієнта відповідно до умов договору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) щодо не розгляду заяви від 12.08.2024 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9, п. 13, ч. 1, ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у строки, спосіб та порядку, передбаченому Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_9 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9, п. 13, ч. 1, ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у строки, спосіб та порядку, передбаченому Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 3000 грн (три тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко