Справа № 240/13257/24
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/13257/24 Головуючий у І інстанції: Леміщак Дмитро Михайлович

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

29 січня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Капустинського М.М. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, військова частина НОМЕР_2 у складі військової частини НОМЕР_3 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, військова частина НОМЕР_2 у складі військової частини НОМЕР_3 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебуває на посаді командира кулеметного взводу військової частини НОМЕР_2 . 16.04.2024 позивач подав на ім`я свого безпосереднього командира військової частини НОМЕР_2 письмовий рапорт з відповідним пакетом документів про звільнення його із військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи. Після отримання відповідних погоджень командування військової частини НОМЕР_2 згаданий рапорт направлено до вищестоящого командира військової частини НОМЕР_1 для прийняття відповідного рішення. 27.06.2024 позивачу було доведено до відома рішення військової частини НОМЕР_1 , згідно з яким у зв`язку зі змінами в законодавстві подані документи не підтверджують наявність у військовослужбовця підстав для звільнення з військової служби. Відмову відповідача вважає незаконною, оскільки застосована норма, яка набрала чинності 18.05.2024, була видозмінена та доповнена новими нормами права вже після реєстрації рапорта про звільнення, що суперечить принципу незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів в часі.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року позов задоволено, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення військової частини НОМЕР_1 про відмову в звільненні з військової служби у запас молодшого лейтенанта ОСОБА_1 відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оформлене листом від 23.05.2024 № 502/2/1/1/1500;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби у запас командира кулеметного взводу військової частини НОМЕР_2 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції станом на 16.04.2024) у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю 1 чи 2 групи на підставі поданого рапорта від 16.04.2024 (вх. А4459 № 966).

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь позивача сплачений судовий збір.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що командир кулеметного взводу молодший лейтенант ОСОБА_1 16.04.2024 подав командиру військової частини НОМЕР_2 письмовий рапорт про звільнення його із військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи. У рапорті позивач зазначив, що не бажає у подальшому проходити військову службу у військовому резерві Збройних сил України та після звільнення просить його особову справу направити до ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановки на військовий облік. Цей рапорт військовою частиною зареєстровано за вх. № 966 від 16.04.2024.

До рапорту про звільнення від 16.04.2024 позивачем долучено оригінали витягу з реєстру територіального громади щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оригінал довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 09.04.2024 № 0600/0219-8/42939 щодо ОСОБА_2 , а також нотаріально засвідчені копії документів:

- паспорта ОСОБА_1 ;

- облікової картки платника податків № НОМЕР_4 ОСОБА_1 ;

- свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 ;

- свідоцтва про народження ОСОБА_3 ;

- паспорта ОСОБА_3 ;

- облікової картки платника податків № НОМЕР_6 ОСОБА_3 ;

- паспорта ОСОБА_2 ;

- облікової картки платника податків № НОМЕР_7 ОСОБА_2 ;

- довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 666265 від 09.04.2024 щодо ОСОБА_2 .

Відповідно до вказаних документів ОСОБА_2 є інвалідом II групи та матір`ю дружини позивача.

За результатами розгляду поданого рапорта та доданих до нього документів командир НОМЕР_8 Окремого стрілецького батальйону вніс подання від із 20.04.2024 клопотанням про звільнення молодшого лейтенанта ОСОБА_1 з військової служби відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у ЗАПАС за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини - у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи).

06.05.2024 помічник командира з правової роботи військової частини НОМЕР_2 та офіцер ДС військової частини НОМЕР_3 письмово погодили згадане подання.

08.05.2024 командир НОМЕР_9 Окремої механізованої бригади Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України виніс рішення за поданням, яке містить у собі клопотання про звільнення молодшого лейтенанта ОСОБА_1 з військової служби відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини - у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи).

21.05.2024 на адресу військової частини НОМЕР_1 через фельд`єгерську службу (військова частина НОМЕР_10 ) з військової частини НОМЕР_3 надійшло поштове відправлення за № 1/370, яке містило матеріали про звільнення в запас ОСОБА_1 (лист військової частини НОМЕР_3 від 13.05.2024 № 3393). Згідно даних розносної книги військової частини НОМЕР_1 вказані матеріали 21.05.2024 було передано на розгляд начальника управління персоналу частини, де 22.05.2024 їх зареєстровано за № 3151.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 23.05.2024 № 502/2/1/1/1500 командира військової частини НОМЕР_3 повідомлено, що Законом України від 11.04.2024 № 3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18.05.2024, статтю 26 Закону викладено у новій редакції, яка не передбачає звільнення з військової служби за підставами, наведеними у рапорті. Станом на 22.05.2024 (дата надходження документів до військової частини НОМЕР_1 ) надані документи не підтверджують наявність у військовослужбовця підстав для звільнення з військової служби. Матеріали щодо звільнення з військової служби молодшого лейтенанта ОСОБА_1 повернуто без реалізації.

Із вказаним листом позивач ознайомився 27.06.2024.

Вважаючи рішення про відмову у звільненні в запас, оформлене листом військової частини НОМЕР_1 від 23.05.2024 № 502/2/1/1/1500, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що військова частина НОМЕР_1 під час розгляду рапорту позивача від 16.04.2024 року повинна була застосовувати редакцію підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка була чинною до 18.05.2024 та передбачала підстави для звільнення позивача з військової служби.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

У зв`язку з військовою агресією рф проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогодні.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-XII).

Частиною 7 статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абз. 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 визначено, що під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з п. 1.5 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі Інструкція №170) для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються:

1) Подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16), зокрема, звільнення з військової служби.

Відповідно до обставин справи молодший лейтенант ОСОБА_1 16 квітня 2024 року подав рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 про звільнення за сімейними обставинами (в редакції Закону №2232-XII на 16.04.24).

20 квітня 2024 року командир військової частини НОМЕР_2 направив матеріали на розгляд командиру військової частини НОМЕР_3 , за безпосереднім підпорядкуванням.

13 травня 2024 року командир військової частини НОМЕР_3 за вихідним № 3393 направив матеріали на розгляд командування військової частини НОМЕР_1 .

Вказані документи надійшли на розгляд командування військової частини НОМЕР_1 21 травня 2024 року, через фельд`єгерську службу в/ч НОМЕР_10 (а.с. 102-105), тобто уже після набрання чинності змін до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до п. 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України 31 січня 2024 № 40, документи, в яких строк виконання не зазначено, які не є документами інформаційного характеру або не містять контрольних завдань, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 днів з моменту реєстрації документа в Міністерстві оборони України, в органі військового управління, військовій частині (установі), структурному підрозділі, до яких надійшов документ.

Інших строків та порядку розгляду матеріалів звільнення військовослужбовця з військової служби чинним законодавством не передбачено.

Отже, у військової частини виникає обов`язок щодо розгляду надісланих матеріалів з моменту їх надходження, а не з моменту подання рапорту.

Таким чином, строк розгляду матеріалів про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 у Військовій частині НОМЕР_1 починався з 21.05.2024 року, з моменту надходження матеріалів до військової частини НОМЕР_1 (зв. стор. а.с. 103), тобто коли вже діяли зміни до ст. 26 Закону України Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, яка набула чинності станом на 18.05.2024).

Так, підстави звільнення з військової служби передбачено статтею 26 Закону № 2232-XII. Так, відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, яка була чинна до 17.05.2024 включно, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з вихованням військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років.

З 18.05.2024 підпункт г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ зазнав змін та його викладено в такій редакції: військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у редакції станом на 16.04.2024 день подачі рапорту про звільнення) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Законом України від 11.04.2024 № 3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18.05.2024, статтю 26 Закону № 2232-XII викладено у новій редакції, яка передбачає звільнення з військової служби за іншими підставами.

Так, згідно з пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII (у редакції чинній з 18.05.2024) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII (у редакції чинній з 18.05.2024) військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі, зокрема, необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Отже, аналіз підпункту статті 26 Закону № 2232-ХІІ дає підстави дійти висновку, що з 18.05.2024 військовослужбовцю для звільнення недостатньо мати батьків або батьків дружини (чоловіка) з ІІ групою інвалідності. Тепер слід довести відсутність у особи з інвалідністю інших осіб, які за законом зобов`язані доглядати за цією особою.

У межах цієї справи спірним є вирішення питання про те, яка редакція статті 26 Закону № 2232-ХІІ мала б бути застосована військовою частиною НОМЕР_1 під час розгляду рапорту ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Цій конституційній нормі надано офіційне тлумачення рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99. За наведеними у вищевказаному Рішенні Конституційного Суду України юридичними позиціями, у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія) шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У Рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що, за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України, новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Отже, у разі безпосередньо (прямої) дії закону в часі, новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

Тобто, якщо публічно-правові відносини тривали станом на момент запровадження законодавцем іншого (нового) правового регулювання цих відносин і вони не припинились, або виникли після змін у законодавстві, то суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей діяти або приймати рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

Такий підхід у вирішенні питання щодо застосування принципу дії законів у часі продемонстровано Верховним Судом й у постановах від 09.09.2020 у справі № 826/10971/16, від 31.03.2021 у справі № 803/1541/16, від 24.01.2023 у справах № 640/14816/20 та № 600/5806/21-а відповідно.

Спірні правовідносини між сторонами виникли 16.04.2024 року (день звернення позивача із відповідним рапортом) та припинились 23.05.2024 року (день складення на ім`я позивача відповідачем листа-відповіді/відмови на рапорт), тобто такі правовідносини тривали у проміжку часу до та після набуття 18.05.2024 року чинності змінами до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Оскільки станом на час розгляду рапорту ОСОБА_1 відповідач застосував чинну редакцію Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з урахуванням змін, внесених Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку від 11.04.2024 року № 3633-IX, то суд першої інстанції, дійшов необґрунтованого висновку про порушення відповідачем норм чинного законодавства.

Норми статті 9 КАС України визначають, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні заявлених позовних вимог повинен був надати належну правову оцінку в контексті спірних правовідносин та чинного законодавства, яке їх регулює.

Водночас, 12.11.2024 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява представника позивача адвоката Романенка Ярослава Михайловича у якій повідомлялось, що представнику стало відомо, про те, що 11 листопада 2024 року позивач ОСОБА_1 , виконуючи свій конституційний обов`язок по захисту Батьківщини та беручи участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на жаль - загинув. Також зазначалось, що адвокатом вживаються необхідні дії з метою отримання документів, які б підтверджували вище викладені обставини для подальшого їх долучення до матеріалів справи та прийняття судом належного процесуального рішення у вказаній справі відповідно до норм КАС України.

07.01.2025 року до апеляційного суду від адвоката надійшла заява про припинення представництва у справі у зв`язку зі смертю особи, яку він представляв, та надано скан-копію свідоцтва про смерть ОСОБА_1 серії НОМЕР_11 від 18.11.2024.

Відповідно до вимог ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Тобто, виходячи з правового аналізу положень частини другої цієї статті, передбачений випадок, коли в суді апеляційної інстанції буде встановлений факт смерті особи у спорі, що не допускає правонаступництва, то рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню у випадку його законності та обґрунтованості.

Під час апеляційного провадження колегія суду встановила порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи по суті.

На підставі викладеного, враховуючи, що зміст спірних правовідносин не допускає правонаступництва, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, військова частина НОМЕР_2 у складі військової частини НОМЕР_3 , про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Капустинський М.М. Ватаманюк Р.В.