Справа № 560/1778/24
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1778/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

29 січня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області звернулося в суд з позовом до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, в якому просило:

- визнати протиправною вимогу управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області № 132208-14/3332-2023 від 29.12.2023 року;

- скасувати вимогу управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області №132208-14/3332-2023 від 29.12.2023 року.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.06.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано пункти 1, 2 вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області "Про усунення порушень виявлених ревізією" №132208-14/3332-2023 від 29.12.2023.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що у переліку підстав при яких суддя, що не здійснює правосуддя, має право на отримання доплат до посадового окладу, відсутня така підстава як нездійснення правосуддя суддею, призначеного на посаду строком на п`ять років, у зв`язку із закінченням строку на який його було призначено суддею.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, Відповідно до пункту 8.16 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на ІІІ квартал 2023 року та на підставі направлення на проведення ревізії від 26.09.2023 №246 проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області за період з 01.01.2021 по 30.06.2023.

За її результатами складено акт від 15.12.2023 №08-08/22 ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області за період з 01.01.2021 року по 30.06.2023 року (далі - акт №08-08/22).

Акт №08-08/22 підписано із запереченнями від 27.12.2023 №623/23вих.

На заперечення до акту №08-08/22 відповідач надав висновок, затверджений начальником Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області 28.12.2023.

На підставі висновків акту №08-08/22 Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області винесло вимогу "Про усунення порушень виявлених ревізією" №132208-14/3332-2023 від 29.12.2023, в якій зазначено, що під час ревізії встановлені наступні порушення законодавства, які не усунені в ході проведення заходу державного фінансового контролю:

1. Ревізією встановлено, що ТУ ДСА України в Хмельницькій області, в порушення вимог пункту 10 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402) у різні періоди з 01.01.2021 по 30.06.2023 року двадцятьом суддям, які не здійснювали правосуддя у зв`язку з закінченням п`ятирічного терміну повноваження, нараховувались та виплачувались доплати до посадового окладу загальна сума яких за період з 01.01.2021 по 30.06.2023 року склала 6724122,06 гривень. На зазначені доплати нараховано та сплачено єдиного соціального внеску на загальну суму 1479306,86 гривень.

Здійснення неправомірних виплат суддям, які не здійснювали правосуддя у зв`язку з закінченням п`ятирічного терміну повноваження, призвело до надмірного витрачання бюджетних коштів на загальну суму 8203428,92 грн, у зв`язку з чим:

- забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України до Державного бюджету України втрат на загальну суму 8203428,92 грн, понесених внаслідок неправомірно нарахування та виплати доплат до посадового окладу суддям, які у різні періоди 2021, 2022 та 6 місяців 2023 не здійснювали правосуддя у зв`язку з закінченням п`ятирічного терміну повноваження;

- забезпечити в подальшому нарахування суддівської винагороди з врахуванням вимог пункту 10 статті 135 Закону №1402 в частині, що суддя, який не здійснює правосуддя не має права на отримання доплат до посадового окладу;

2. В ході ревізії встановлено, що суддям, яких відряджено без урахування норм частини першої статті 55 Закону №1402, абзацу першого пункту 1 розділу І та абзацу першого пункту 1 розділу ІІ Інструкції № 59 в частині відсутності мети відрядження (виконання службового доручення), неправомірно відшкодовано витрати на відрядження у розмірі 177300 грн, у зв`язку з чим:

- забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України до Державного бюджету України втрат на загальну суму 177300,00 грн, які понесені внаслідок відрядження суддів, що не здійснюють правосуддя без урахування норм частини першої статті 55 Закону №1402, абзацу першого пункту 1 розділу І та абзацу першого пункту 1 розділу ІІ Інструкції № 59 в частині відсутності мети відрядження (виконання службового доручення);

- забезпечити в подальшому здійснення відшкодування витрат на відрядження з урахуванням вимог абзацу першого пункту 1 розділу І та абзацу першого пункту 1 розділу ІІ Інструкції № 59.

3. Ревізією дотримання законодавства про публічні закупівлі ТУ ДСА в Хмельницькій області за період з 01.01.2021 по 30.06.2023 року встановлено порушення в частині невідхилення тендерних пропозицій учасника процедури, які підлягали відхиленню відповідно до пункту першого частини 1 статті 31 Закону України «Про публічні закупівлі», що призвело до проведення закупівлі з порушенням процедури закупівлі на загальну суму 275500,00 гривень

- в подальшому при здійсненні закупівель товарів та послуг дотримуватись вимог Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 №922-VIII (із змінами), з врахуванням Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року № 1178 (зі змінами).

Позивач, вважаючи вимогу №132208-14/3332-2023 від 29.12.2023 протиправною, звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновки відповідача про здійснення позивачем неправомірних виплат суддям, які не здійснювали правосуддя у зв`язку з закінченням п`ятирічного терміну повноважень, є безпідставними. Як наслідок, пункт 1 оскарженої вимоги є протиправним та його належить скасувати. Також суд дійшов висновку про необхідність скасувати пункт 2 спірної вимоги.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до п. 2 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 550 від 20.04.2006 (далі - Порядок № 550). інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Згідно з пунктом 35 Порядку № 550, результати ревізії оформляються актом, який складається на паперовому носії державною мовою і повинен мати наскрізну нумерацію сторінок

За правилами пункту 46 Порядку №550, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, та у разі надходження заперечень до нього - не пізніше ніж 10 робочих днів після надсилання висновків на такі заперечення об`єкту контролю надсилається вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об`єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний орган державного фінансового контролю з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що за результатами ревізії складається акт із зазначенням опису порушень, та в подальшому оформлюється обов`язкова до виконання вимога, яка спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства.

За своєю правовою суттю обов`язкова до виконання вимога є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке породжує правові наслідки для особи, щодо якої спрямована така вимога; зобов`язує підконтрольну установу вчиняти певні дії.

Тому, на переконання апеляційного суду, обов`язкова до виконання вимога про усунення порушень є актом індивідуальної дії.

Отже, вимогу про усунення порушень позивач має право оскаржити у судовому порядку.

Щодо суті виявлених в ході ревізії та зафіксованих в оскарженій вимозі порушень, апеляційний суд зазначає таке.

Як встановив суд, за результатами ревізії виявлено, що у різні періоди з 01.01.2021 по 30.06.2023 двадцятьом суддям, які не здійснювали правосуддя у зв`язку з закінченням п`ятирічного терміну повноваження, нараховувались та виплачувались доплати до посадового окладу загальна сума яких за період з 01.01.2021 по 30.06.2023 склала 6724122,06 грн. На зазначені доплати нараховано та сплачено єдиного соціального внеску на загальну суму 1479306,86 грн.

За змістом акта №08-08/22 у різні періоди з 01.01.2021 по 30.06.2023 не здійснювали правосуддя двадцять суддів місцевих загальних судів Хмельницької області, трьох з яких призначено безстроково в грудні 2021 року та в лютому 2022 року.

Станом на 30.06.2023 не здійснюють правосуддя 17 суддів у зв`язку з закінченням п`ятирічного терміну повноваження судді, а саме:

суддя Волочиського районного суду Павлова Анна Сергіївна - п`ятирічний термін повноважень закінчився 29.09.2021;

суддя Деражнянського районного суду Мартинюк Віталій Борисович (відряджений з Новоайдарського районного суду Луганської області) - п`ятирічний термін повноважень закінчився 29.09.2021;

суддя Ізяславського районного суду Король Олександр Володимирович - п`ятирічний термін повноважень закінчився 29.09.2021;

суддя Ізяславського районного суду Трасковський Сергій Леонідович - п`ятирічний термін повноважень закінчився 24.09.2021;

суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Кузняк-Голдевська Елеонора Віталіївна - п`ятирічнний термін повноважень закінчився 12.03.2017;

суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Барабаш Катерина Анатоліївна - п`ятирічний термін повноважень закінчився 18.05.2017;

суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Стельмах Діна Вікторівна - п`ятирічний термін повноважень закінчився 18.05.2017;

суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Пилипенко Ірина Олександрівна (відряджена з Чаплинського районного суду Херсонської області) - п`ятирічний термін повноважень закінчився 24.09.2021;

суддя Красилівського районного суду Кузкова Тетяна Вікторівна (відряджений з Біловодського районного суду Луганської області) - п`ятирічний термін повноважень закінчився 29.09.2021;

суддя Нетішинського міського суду Базарник Богдан Ігорович - п`ятирічний термін повноважень закінчився 29.09.2021;

суддя Нетішинського міського суду Гавриленко Оксана Миколаївна - п`ятирічний термін повноважень закінчився 29.09.2021;

суддя Нетішинського міського суду Сопронюк Оксана Володимирівна - п`ятирічний термін повноважень закінчився 18.05.2017;

суддя Новоушицького районного суду Польова Вікторія Євгенівна - п`ятирічний термін повноважень закінчився 24.09.2021;

суддя Славутського міськрайонного суду Шевчук Василь Володимирович - п`ятирічний термін повноважень закінчився 24.09.2021;

суддя Хмельницького міськрайонного суду Мороз Вікторія Олександрівна - п`ятирічний термін повноважень закінчився 27.06.2018;

суддя Чемеровецькного районного суду Горобець Наталія Олександрівна - п`ятирічний термін повноважень закінчився 24.09.2021;

суддя Чемеровецькного районного суду Кулєбякін Вадим Олександрович - п`ятирічний термін повноважень закінчився 24.09.2021.

За правилами ч.10 ст.135 Закону № 1402-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені (стаття 151-2 Конституції України).

У пункті 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 (Справа №1-7/2018(4062/15)) зазначено про визнання таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, за яким "суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу", для цілей застосування окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами, а саме:

- частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;

- частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;

- частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

З огляду на наведені норми права та обставини справи, суд вважає, що вказане рішення Конституційного Суду України стосується не тільки попередніх редакцій Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а й аналогічних вимог частини 10 статті 135 нині діючого Закону №1402, які також не відповідають Конституції України, а тому, не належать застосуванню. Тобто Конституційний Суд України вирішує питання не тільки ретроспективно відносно двох минулих редакцій Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а й прив`язує визнання його положень неконституційними і для цілей нині діючого Закону №1402.

Конституційний Суд України вказав, що за змістом положення частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI (далі Закон № 2453-VI) у редакції Закону № 192-VIII суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу. Цим положенням передбачено два винятки, коли суддя, який не здійснює правосуддя, отримує всі доплати до посадового окладу, - це тимчасова непрацездатність та перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці.

Законом № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII передбачено низку випадків, коли суддя не здійснює правосуддя.

Такими випадками, зокрема, є: відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності (частина четверта статті 49); відрядження судді для роботи у Вищій раді юстиції, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України (у разі призначення судді членом цих органів), а також за заявою судді відрядження для роботи у Національній школі суддів України (частина четверта статті 54); обов`язкове проходження суддею підготовки у Національній школі суддів України (частина шоста статті 55, стаття 87); застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді тимчасового (від одного до шести місяців) відсторонення від здійснення правосуддя (пункт 4 частини першої статті 97); неприйняття (несвоєчасне прийняття) відповідними державними органами рішення про звільнення судді з посади (відставку), переведення чи про його обрання безстроково (статті 76, 82, 112, 113, 114, 118, 120); перебування судді у щорічній оплачуваній чи додатковій оплачуваній відпустці (стаття 134).

Закон № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII втратив чинність на підставі Закону № 1402-VIII (крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 розділу ХII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402).

Разом тим Закон № 1402-VIII містить положення, які закріплюють аналогічні випадки, коли суддя не здійснює правосуддя (статті 49, 54, 55, 56, 82, 89, 109, 113, 116, 136, 147). Це, зокрема: тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя та позбавлення його права на отримання доплат до посадового окладу; відрядження судді для роботи у Вищій раді правосуддя, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України, за заявою судді відрядження для роботи у Національній школі суддів України; у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, виявленням надмірного рівня судового навантаження у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами; обов`язкове проходження підготовки у Національній школі суддів України; неприйняття (несвоєчасне прийняття) відповідними державними органами рішення про його звільнення з посади (відставку); нездійснення суддею правосуддя у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території. Крім того, суддя може не здійснювати правосуддя і з інших підстав, зокрема у зв`язку з мобілізацією відповідно до вимог Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Конституційний Суд України звернув увагу на те, що питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється саме Законом №2453-VI у редакції Закону № 192-VIII, а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначаються Законом №1402-VIII.

Такі випадки поділяються на дві категорії. До першої категорії належать випадки, коли нездійснення правосуддя обумовлене поведінкою самого судді, зокрема, відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя. Друга категорія охоплює випадки, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою. Наприклад, нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та із неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду (частина перша статті 55); з обов`язковим проходженням підготовки для підтримання кваліфікації у Національній школі суддів України (частина восьма статті 56, частини перша, друга статті 89); з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді (частина третя статті 82, частини шоста, сьома статті 147).

Питання оплати праці судді, зокрема, отримання чи неотримання ним доплат до посадового окладу, в одних випадках нездійснення ним правосуддя законодавчо врегульовані, а саме: відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, тимчасове відсторонення від здійснення правосуддя у випадку застосування до судді дисциплінарного стягнення, відрядження судді для роботи у Вищій раді правосуддя, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України (у разі призначення судді членом цих органів), Раді суддів України, а також за заявою судді відрядження для роботи у Національній школі суддів України, мобілізація. Щодо інших випадків, коли суддя не здійснює правосуддя, зокрема з незалежних від нього причин або через обставини, що не обумовлені його поведінкою, відповідного законодавчого регулювання немає, а отже, за положенням частини десятої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII у таких випадках суддя не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Проте, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини десятої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.

Застосований законодавцем у положенні частини десятої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати справедливим, оскільки, такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.

Конституційний Суд України зазначив, що конституційне закріплення гарантій незалежності суддів спрямоване на унеможливлення будь-яких спроб впливу на суддю. Такий вплив є неприпустимим з огляду на положення частини другої статті 126 Конституції України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 04.12.2018 № 11-р/2018 дійшов висновку, що юридичне регулювання, встановлене положенням частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192-VIII, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів.

Отже, положення ч.10 ст.133 Закону № 2453-VI у редакції Закону №192-VIII для цілей застосування окремих положень Закону № 1402-VIII суперечить частинам 1, 2 ст.126 Конституції України.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, які не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплати до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним судом України від 04.12.2018.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що положення ч.10 ст. 135 Закону № 1402-VIII є тотожними за змістом положенням ч.10 ст. 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII, які Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018 визнані неконституційними.

Разом з тим, Конституційний Суд України у пункті 7 Рішення від 08.06.2016 №1-8/2016 зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені" (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України).

З огляду на вищенаведене, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Щодо посилань апелянта, що у переліку підстав при яких суддя, що не здійснює правосуддя, має право на отримання доплат до посадового окладу, відсутня така підстава як нездійснення правосуддя суддею, призначеного на посаду строком на п`ять років, у зв`язку із закінченням строку на який його було призначено суддею, колегія суддів зазначає наступне.

Рада суддів України у рішенні від 03.09.2021 № 35 наголосила, що будь-які обмеження виплат доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя з незалежних від них підстав, є недопустимими та такими, що суперечать Конституції України та Рішенню Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 у справі №1-7/2018. В контексті питання виплати доплат таким суддям, дії Територіальних управлінь ДСА, судів, які здійснюють функції розпорядників бюджетних коштів, щодо припинення виплати доплат (а також намагання повернути вже виплачені доплати) суддям, що не здійснюють повноваження з незалежних від них причин, так само як і висновки щодо відсутності підстав для виплати доплат до посадового окладу таким суддям, здійснені органами Державної аудиторської служби України під час проведення ревізій фінансово-господарської діяльності ТУ ДСА України в різних областях та судах, свідчать про порушення гарантій незалежності суддів у виді матеріального забезпечення, що впливає на незалежність судді, та є протиправними та недопустимими. Крім того, припинення виплат зазначених вище доплат у 2021 році свідчить про порушення принципу «юридичної визначеності» та принципу «належного урядування».

Крім цього, Рада суддів України зазначила, що сам по собі факт, що у рішенні Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018 не наведені усі випадки, коли суддя не здійснює правосуддя (наприклад виплата винагороди суддям, повноваження яких припинились, виплата винагороди суддям, які не здійснюють правосуддя через не приведення їх до присяги тощо) не дає підстав вважати, що дане рішення Конституційного Суду України не може бути застосовним до них.

Аналогічна позиція щодо необхідності здійснення доплат суддям, які не здійснюють повноваження з незалежних від них причин, була викладена і в рішенні Ради суддів України від 19.04.2019 №21.

Отже, суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15).

Таким чином, висновки відповідача про здійснення позивачем неправомірних виплат суддям, які не здійснювали правосуддя у зв`язку з закінченням п`ятирічного терміну повноважень, є безпідставними. Як наслідок, пункт 1 оскарженої вимоги є протиправним та його належить скасувати.

Крім того, заходом державного фінансового контролю встановлено, що відповідно до рішень Верховного Суду від 04.05.2022 №127/0/149-22 «Про відрядження судді Новоайдарського районного суду Луганської області ОСОБА_1 до Деражнянського районного суду Хмельницької області», від 04.05.2022 №90/0/149-22 «Про відрядження судді Біловодського районного суду Луганської області ОСОБА_2 до Красилівського районного суду Хмельницької області», від 05.07.2022 №247/0/149-22 «Про відрядження судді Чаплинського районного суду Херсонської області ОСОБА_3 до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області» судді Мартинюк В.Б., Кускова Т.В. та ОСОБА_3 перебували у відрядженні, але в 2022 році правосуддя не здійснювали, оскільки у них ще в 2021 році закінчився п`ятирічний строк повноважень. При цьому за 2022 рік їм виплачено 177300 грн добових за відсутності мети відрядження (виконання службового доручення).

Відповідно до пункту 56 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 тимчасово встановлено, що в період дії надзвичайного чи воєнного стану та протягом 30 днів після дня його скасування (припинення) і за умови відсутності повноважного складу Вищої ради правосуддя, визначеного статтею 131 Конституції України, Голова Верховного Суду або особа, яка виконує повноваження Голови Верховного Суду, здійснює, зокрема, такі повноваження: приймає рішення про відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації та про дострокове закінчення відрядження судді. У період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України такі рішення приймаються без подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Положення абзацу другого частини другої статті 55 цього Закону щодо граничного строку відрядження судді не застосовуються.

Зазначена норма закону не містить слів «для здійснення правосуддя». Тобто, метою відрядження було переведення суддів із судів, які розташовані на територіях, на яких ведуться активні бойові дії та які перебувають під тимчасовою окупацією.

Судді, у яких закінчився п`ятирічний строк повноважень, у період дії надзвичайного чи воєнного стану також можуть бути відряджені до іншого суду. Проте, розпорядження Голови Верховного Суду про відрядження не надає такому судді повноважень для здійснення правосуддя.

Т.в.о. голови Деражнянського районного суду видано наказ від 10.05.2022 №2.5/41-к про зарахування судді Новоайдарського районного суду Луганської області ОСОБА_1 до штату Деражнянського районного суду у зв`язку з переведенням шляхом відрядження з посадовим окладом згідно штатного розпису з 11 травня 2022 року

Наказом в.о. голови Красилівського районного суду видано наказ від 10.05.2022 №2.4.2/15 про тимчасове зарахування до штату Красилівського районного суду судді Біловодського районного суду Луганської області ОСОБА_2 згідно рішення Верховного суду від 04.05.2022 №90/0/149-22.

Головою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду винесено наказ від 11.07.2022 №204/02-04 «Про тимчасове переведення в порядку відрядження судді Пилипенко І.О.».

Відповідно до пункту 1 розділу VI Порядку відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації (як тимчасового переведення), затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 24.01.2017 №54/0/15-17, суддям, які направляються у відрядження як тимчасове переведення судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації, виплачується суддівська винагорода та відшкодовуються витрати в порядку і розмірі, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів».

Позивач здійснював відшкодування витрат на відрядження суддям Кусковій Т.В., Пилипенко І.О., Мартинюку В.Б. на підставі зазначених рішень Верховного Суду та наказів голів місцевих загальних судів про переведення суддів в порядку відрядження в порядку і розмірі, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98.

Єдиними підставами для здійснення позивачем відшкодування витрат на відрядження зазначеним суддям є рішення Верховного Суду про відрядження та накази голів місцевих загальних судів.

Рішення Верховного Суду про відрядження та накази голів місцевих загальних судів не скасовувались та є чинними.

Таким чином, пункт 2 спірної вимоги є протиправним та належить скасуванню.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позову в частині задоволених позовних вимог.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.