Справа № 440/9923/24
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/9923/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді - Молодецького Р.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2021 по 18.07.2022 та період з 19.07.2022 по 18.07.2024 в сумі 409 150,51 грн;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2021 по 18.07.2022 та період з 19.07.2022 по 18.07.2024 в сумі 409 150,51 грн.

Позов обґрунтований тим, що при звільненні позивача з військової служби з 26.07.2021 відповідачем не нараховано та не виплачено позивачу грошове забезпечення у повному розмірі. На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі №440/8321/22 військовою частиною НОМЕР_1 18.07.2024 було виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 115768,54 грн. Таким чином, відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні: за період з 27.07.2021 по 18.07.2022 та період з 19.07.2022 по 18.07.2024 в сумі 409150,51 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.08.2024 позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду документа про сплату судового збору в розмірі 3273 грн. 20 коп. або документів на підтвердження підстави звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до закону.

30.08.2024 представником позивача усунено недоліки позовної заяви.

Як наслідок, ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, а також вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву зазначав, що оскільки у відповідача відсутні докази проходження військової служби ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 , а позивачем та його представником у порушення вимог частини 4 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України не надано жодного доказу порушення прав ОСОБА_1 саме військовою частиною НОМЕР_1 , вбачається наявність усіх підстав для відмови в задоволенні позову в зв`язку з пред`явленням останнього до неналежного відповідача. Поряд з цим, вказував, що сторонами по справі визнається та на оспорюється факт проходження позивачем військової служби у спірний період у військовій частині НОМЕР_2 . 18.07.2024 з позивачем був проведений остаточний розрахунок відповідно до рішень судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 440/8321/22 в сумі 115768,54 грн. Наполягав, що з 19.07.2022 за затримку виплати належних сум при звільненні звільнений працівник має право на отримання середнього заробітку за весь час затpимки по день фактичного розpахунку, але не більше ніж за шість місяців. З урахуванням статті 117 КЗпП України, позивач має право на стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не більш як за шість місяців за затримку терміном 182 календарних днів з 27.07.2021 (наступний день після звільнення з військової служби) по 26.01.2022. При цьому, враховуючи суму простроченої заборгованості, кількість днів затримки виплати заборгованості, ймовірний розмір втрат позивача, а також недобросовісну поведінку (навмисні дії) позивача та його представника з метою отримання більшої суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за більший період відповідач вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 у справі № 440/9923/24 є незаконними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.

Дослідивши письмові докази, суд установив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Старший прапорщик ОСОБА_1 , головний сержант протитанкового взводу роти вогневої підтримки, звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 22 липня 2021 року № 140-РС з військової служби у запас на підставі підпункту "а" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із закінченням строку контракту), наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.07.2021 № 348 виключений зі списків особового складу частини /а.с. 15/.

ОСОБА_1 з 01.07.2021 по 01.07.2019 та з 27.07.2020 по 26.07.2021 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 та був зарахований на грошове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 .

Згідно довідки-розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.02.2016 по 01.07.2019 сума нараховано індексації становить 5186,05 грн. Сума невиплаченої індексації становить 4428,26 грн. Індексація за період з 01.03.2018 по 01.07.2019 була нарахована та виплачена з грошовим забезпеченням за відповідний місяць.

Згідно вищевказаної довідки базовий місяць за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення за період лютий 2016 - лютий 2018 є січень 2016 року, а за період з 01.03.2018 - березень 2018.

Не погоджуючись із правомірністю дій Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення за спірний період позивач звернувся суду з відповідним позовом.

Вказані обставини встановлені в рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 у справі №440/8321/22, а відтак, в силу приписів статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають доказуванню.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 у справі №440/8321/22 позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2016 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця). Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), з урахуванням проведених виплат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі №440/8321/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 по справі № 440/8321/22 - скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 27.07.2020, виходячи з фіксованої величини 4009,86 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходів, відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003. В скасованій частині прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 27.07.2020, виходячи з фіксованої величини 4009,86 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходів, відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003. В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 залишено без змін.

18.07.2024 на виконання вищевказаних судових рішень у справі №440/8321/22 військовою частиною НОМЕР_1 виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у розмірі 115768,54 грн, що підтверджується платіжною квитанцією та випискою з банківської картки позивача.

Не погодившись із протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2021 по 18.07.2022 та період з 19.07.2022 по 18.07.2024 в сумі 409150,51 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, які мають значення для правильного вирішення цього спору, суд виходить з такого.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з абзацом 1 частини першої та частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Слід зазначити, що спеціальним законодавством врегульовано основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей: правове становище осіб, які проходять військову службу, у тому числі звільнення з військової служби, а також порядок та умови оплати праці, а саме: Законом № 2011-XII.

Однак, цим нормативно-правовим актом не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку.

При цьому, такий порядок встановлений Кодексом законів про працю України.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-IX, набрання чинності 19.07.2022) визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Суд зазначає, що стаття 117 КЗпП України діяла і до цього часу (до змін, введених Законом №2352-ІХ) і Верховний Суд сформував усталену практику у правозастосуванні наведених норм при вирішенні спорів щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Отже, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Аналогічні висновки щодо правозастосування у спірних правовідносинах викладені у постанові Верховного Суду від 12.08.2020 у справі №400/3365/19.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зокрема, наведено: з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Водночас, у постанові Верховного Суду від 30.11.2023 у справі №380/19103/22 зазначено, що підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку. Іншими словами, стаття 117 КЗпП України до 19.07.2022 підлягає застосуванню в редакції, яка не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

При цьому, суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22, а саме: період до 19.07.2022 (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

У межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 із урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.06.2023 у справі №560/11489/22, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.

Також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте, без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Як слідує з матеріалів справи, згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №348 від 26.07.2021 старшого прапорщика ОСОБА_1 з 26.07.2021 виключено зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення.

Матеріалами справи підтверджено, що повний фактичний розрахунок з позивачем здійснено Військовою частиною НОМЕР_1 18.07.2024.

Отже, предметом спору в цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виплати позивачу на день звільнення за період з 27.07.2021 (з наступного дня після звільнення) по 18.07.2024 (дата виплати).

Суд зазначає, що обрахування затримки розрахунку при звільненні повинно відбуватись в календарних днях. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.08.2020 у справі №400/3365/19.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до підпункту "л" пункту 1 якого визначено, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно з пунктом 2 Порядку №100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з карткою особового рахунку військовослужбовця середньоденний заробіток позивача складає 1020,91 грн (26169,93 грн + 36105,41 грн : 61 календарний день).

Отже, здійснюючи диференційований підхід до розрахунку суми середнього заробітку, спірний період стягнення середнього заробітку в цій справі умовно варто поділити на 2 частини: з 27.07.2021 (з наступного дня після звільнення) по 18.07.2022 (357 календарних днів) та з 19.07.2022 по 18.07.2024 (731 календарний день).

За період з 27.07.2021 по 18.07.2022 сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить 357 день х 600,42 грн (середньоденне грошове забезпечення) = 364464,87 грн.

Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 75566,27 грн : 364464,87 грн (сума грошового забезпечення за останній місяць служби : середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,21.

З урахуванням зазначеного, середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні та з урахуванням принципу співмірності становить 76537,63 грн (1020,91 грн х 357 календарних днів х 0,21).

Визначаючи розмір середнього заробітку, який підлягає відшкодуванню за період з 19.07.2022 по 18.07.2024 включно, суд виходить з такого.

Як зазначено вище, частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Отже, з урахуванням частини першої статті 117 КЗпП України сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з 19.07.2022 по 18.07.2024 становить 188868,35 грн (за шість місяців, тобто за 185 календарних днів /1020,91 грн х 185= 188868,35 грн/).

Отже, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку в загальному розмірі 265405,98 грн (76537,63 грн + 188868,35 грн).

Наведена правова позиція узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 30.11.2023 у справі №380/19103/22.

Посилання ж відповідача на ту обставину, що позивач не проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , судом відхиляються з підстав того, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі №440/8321/22 саме Військовою частиною НОМЕР_1 , а не Військовою частиною НОМЕР_2 , було виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 115768,54 грн.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на викладене, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Підстави розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 243-246, 255, 258, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки сплати належних при звільненні сум.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки сплати належних при звільненні сум за періоди з 27.07.2021 по 18.07.2022 та з 19.07.2022 по 19.01.2024 у загальному розмірі 265405,98 грн.

У задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.І. Молодецький