Справа № 520/32390/24
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

30 січня 2025 року № 520/32390/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області () № 49 від 28.08.2024 року про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в перерахунку пенсії за віком, а саме про перехід на пенсію за віком за нормами Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () перевести ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 13.05.2024 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ згідно її заяви від 13.05.2024, зарахувавши до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди роботи на посадах органів державної податкової служби з 07.09.1993 року по 09.01.2007 рік.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області № 49 від 28.08.2024 року про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за віком, а саме про перехід на пенсію за віком за нормами Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Вказане, на думку позивача, свідчить про порушення її прав.

Ухвалою суду від 03.12.2024 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі.

Представником відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області через канцелярію суду подано відзив на позов, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності.

Представником відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області через канцелярію суду подано відзив на позов, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно із положеннями п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивачу 24.06.2020 року було призначено пенсію за віком.

З записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 вбачається, що позивач, зокрема, працювала:

- 26.03.1992 року позивач ОСОБА_1 була призначена на посаду державного податкового інспектора в Державну податкову інспекцію по Зміївському районі (запис № 8);

- 10.03.1993 року позивач була переведена на посаду старшого державного податкового інспектора (запис № 9);

- 19.04.1994 року позивач була призначена заступником начальника інспекції - начальником управління аудиту Державної податкової інспекції по Зміївському районі (запис № 10);

- 25.11.1996 року позивач була звільнена у зв`язку із ліквідацією Державної податкової інспекції по Зміївському районі та утворенням податкової адміністрації у порядку переводу до податкової адміністрації у Зміївському районі (запис № 13);

- 26.11.1996 року позивач була прийнята на посаду начальника відділу документальних перевірок юридичних осіб (запис № 14);

- 24.03.2000 року позивачу було присвоєно звання інспектора податкової служби першого рангу (запис № 16);

- 29.12.2001 року позивач була призначена на посаду заступника начальника інспекції - начальника відділу податкового аудиту та валютного контролю (запис № 18);

- 14.06.2004 року позивач була звільнена у порядку переводу до ДПА у Харківській області (запис № 19);

- 15.06.2004 року позивач була прийнята головним державним податковим ревізором -інспектором відділу організації галузевих управління податкового аудиту та валютного контролю у порядку переводу з ДПУ у Зміївському районі (запис № 20);

- 16.08.2004 року позивач була переведена на посаду начальника відділу документальних перевірок суб`єктів підприємницької діяльності - юридичних осіб управління податкового аудиту та валютного контролю (запис №21);

- 03.11.2004 року позивачу було присвоєно спеціальне звання радника податкової служби 3 рангу (запис № 22);

- 01.09.2005 року у зв`язку із змінами у штатному розписі позивач була призначена начальником відділу організації перевірок відшкодування ПДВ управління контрольно-перевірочної роботи (запис № 23);

- 09.01.2007 року позивач була звільнена за власним бажанням (запис № 24);

- 11.01.2007 року позивач була призначена на посаду заступника начальника контрольно-ревізійного відділу в Зміївському районі (запис № 25);

- 11.01.2007 року позивачу було присвоєно 13 ранг державного службовця (запис № 26);

- 12.01.2009 року позивачу було присвоєно черговий 12 ранг державного службовця (запис № 27);

- 23.09.2010 року позивач була призначена на посаду начальника КРВ в Зміївському районі Харківської області (запис № 28);

- 13.01.2011 року позивачу було присвоєно черговий 11 ранг державного службовця (запис № 29);

- 27.02.2012 року позивача було призначено в порядку переведення на посаду заступника начальника Банківської міжрайонної Держфінінспекції (запис № 31);

- 23.09.2013 року позивач призначена на посаду начальника Валківської міжрайонної державної фінансової інспекції (запис № 32);

- 15.10.2014 року у зв`язку з реорганізацією позивач була призначена на посаду начальника Зміївської міжрайонної державної фінансової інспекції (запис № 33);

- 01.12.2015 року позивач була призначена на посаду начальника відділу державного фінансового аудиту Держфінінспекції в Харківській області (запис № 34);

- 01.12.2015 року позивачу було присвоєно 10 ранг державного службовця (запис №35);

- 01.05.2016 року позивачу було присвоєно 6 ранг державного службовця (запис № 36);

- 03.01.2017 року позивач була переведена на посаду начальника відділу моніторингу та перевірок закупівель Північно-східного офісу Держаудитслужби (запис № 39);

- 01.12.2018 року позивачу було присвоєно черговий 5 ранг державного службовця (запис № 42);

- 18.02.2019 року позивача було переведено на посаду начальника відділу контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту та фінансових послуг (запис № 43);

- 01.12.2021 року позивачу було присвоєно черговий 4 ранг державного службовця (запис № 44).

У позовній заяві позивачем вказано, що з огляду на записи її трудової книжки безперервний стаж роботи на державній службі складає понад 25 років та на теперішній час вона продовжує працювати на державній службі.

Під час розгляду справи встановлено, що 13.05.2024 року позивач звернулася до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова із заявою про перерахунок пенсії за віком (вид перерахунку: перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889). До заяви про перерахунок пенсії від 13.05.2024 року позивачем було додано: паспорт НОМЕР_3 , довідки про заробітну плату (спецпенсії), довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, свідоцтво про шлюб, трудова книжка.

Відділ перерахунків пенсій №1 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області як територіальним органом системи Пенсійного фонду України, визначеним за правилом екстериторіальності, за результатами розгляду заяви позивача від 13.05.2024 р. № 2202 було прийняте рішення № 49 від 28.08.2024 року вих. №1900-0306-9/42039 про відмову у перерахунку пенсії за віком.

З наявної в матеріалах справи копії вказаного рішення вбачається зазначення про таке. Згiдно з п.10. п.12 роздiлу XI Прикiнцевi та перехiднi положення Закону №889 на призначення пенсiї вiдповiдно до ст.37 Закону України вiд 16.12.1993 №3723-ХII Про державну службу (далi Закон №З723) мають право особи, якi на день набрання чинностi Законом №889-VIII: - мають не менше як 20 poків стажу на посадах, вiднесених до вiдповiдних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону № 3723 та актами Кабiнету Mіністрів України; - займають посади державної служби та мають не менше як 10 poків стажу на посадах, вiднесених до вiдповiдних категорiй посад державних службовцiв, визначених ст.25 Закону №3723 та актами Кабiнету Міністрів України. Основним критерієм, за яким слід визначити можливість зарахування періоду роботи на посаді державного службовця до стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України №3723, є встановлення згідно з посадою, яка обіймається, відповідного рангу. Згідно трудової книжки НОМЕР_4 ОСОБА_1 працювала у Державній податковій інспекції у Зміївському районі на посаді державного податкового інспектора з 26.03.1992 року по 25.11.1996 рік. Прийнято присягу державного службовця 17.05.1994. Відомості про присвоєння рангу або спец звання відсутні. Стаж державної служби зарахований з 11.01.2007 по 30.11.2014, та з 01.01.2015 по 01.05.2016, що становить 9 років 4 місяці. Враховуючи вищезазначене, прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у перерахунку пенсії щодо переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України Про Державну службу згідно заяви від 13.05.2024 №2202.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї доказів встановлено, що, на думку позивача, зазначене рішення відповідача є протиправним та таким, що порушує її права, оскільки згідно трудової книжки позивача серія НОМЕР_4 , дійсно вона прийняла присягу державного службовця 17.05.1994 року. Також позивачем вказано, що первісне звання інспектора податкової служби II рангу (спеціальне звання) їй було присвоєно на підставі наказу № 13 від 07.09.1993 року (запис № 11 в трудовій книжці було здійснено 21.02.1995 р.). Позивач звернулася до Чугуївської районної військової адміністрації Харківської області та за результатами розгляду звернення позивача до Чугуївською РВА Харківської області було надано архівний витяг від 01.08.2024 року № 06-30/125 та надано наказ № 13 від 07.09.1993 року «Про результати проведення атестації», яким присвоєно ОСОБА_1 первісне звання інспектора податкової служби II рангу. Таким чином, станом на 01.05.2016 року (набуття чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889) страховий стаж державної служби позивача становив більше 20 років, відтак позивач набула право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, оскільки станом на 01.05.2016 р. мала страховий стаж державного службовця більше 20 років. При цьому, позивачем вказано, що до набрання законної сили Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889, станом на 01.05.2016 року, посади, які обіймала позивач, відносились до категорії посад державних службовців.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із положеннями ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон України №889-VIII).

За змістом пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VIII, з 01.05.2016 втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі - Закон України №3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Положеннями пунктів 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Приписами частини першої статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, чинного до 01.05.2016, передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З аналізу вищевказаного вбачається, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Зі змісту рішення відповідача вбачається висновок останнього стосовно того, що стаж державної служби позивача становить 09 років 04 місяці. При цьому представником відповідача вказано, що згідно трудової книжки НОМЕР_4 ОСОБА_1 працювала у Державній податковій інспекції у Зміївському районі на посаді державного податкового інспектора з 26.03.1992 року по 25.11.1996 рік та позивачем прийнято присягу державного службовця 17.05.1994, але відомості про присвоєння рангу або спец звання відсутні.

Надаючи оцінку вказаному, суд зазначає, що відповідно до ч. 18 ст. 37 Закону № 3723-XII, період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Тобто, стаж державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 року обчислюється відповідно до законодавства, що діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ними передбачені.

При цьому, стаж державної служби до набрання чинності Законом № 889-VІІІ обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283), та додатку до нього (діяли до 01.05.2016 року).

Згідно п. 5 постанови від 03.05.1994 № 283 обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Відповідно до п. 1 Порядку обчислення стажу державної служби № 283, цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно п. 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Відповідно до п. 4 Порядку № 283 документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи. Скарги, пов`язані з визначенням стажу роботи державних службовців, розглядаються згідно з чинним законодавством.

Статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

При цьому, спеціальним законом, що визначав статус Державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи ОСОБА_1 на відповідних посадах, був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» від 04 грудня 1990 року № 509-ХІІ (далі - Закон № 509-ХІІ), а з 12 серпня 2012 року - Податковий кодекс України.

Статтею 4 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» Державна податкова адміністрація України є центральним органом виконавчої влади. Державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підпорядковуються Державній податковій адміністрації України. Спеціалізовані державні податкові інспекції можуть бути підпорядковані Державній податковій адміністрації України за її рішенням. Державні податкові інспекції у районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, міжрайонні, спеціалізовані та об`єднані державні податкові інспекції підпорядковуються відповідним державним податковим адміністраціям в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Органи державної податкової служби України координують свою діяльність з фінансовими органами, органами Державного казначейства України, органами служби безпеки, внутрішніх справ, прокуратури, статистики, державними митною та контрольно-ревізійною службами, іншими контролюючими органами, установами банків, а також з податковими службами інших держав.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» посадовою особою органу державної податкової служби може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом державної податкової служби. Правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України "Про державну службу". Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається центральним органом державної податкової служби. Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання; головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби І рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби І рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби І рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.

Пунктом 342.4 ст. 342 Податкового кодексу України визначено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Відповідно до п. 344.1 ст. 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

З аналізу викладеного вище вбачається, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому, період проходження такої служби в податкових органах повинен зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Згідно із записами трудової книжки серія НОМЕР_4 позивач ОСОБА_1 з 07.09.1993 року до 09.01.2007 року перебувала на різних посадах в органах Державної податкової служби.

Також, згідно із записами тієї ж трудової книжки позивачу первісно звання інспектора податкової служби II рангу (спеціальне звання) було присвоєно 07.09.1993 року.

Положеннями ст. 46 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу" та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, які діють з 01.05.2016 року встановлено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Таким чином, стаж роботи позивача ОСОБА_1 на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, на день набрання чинності Закону України «Про державну службу» № 889-VIII 01.05.2016 року, становив більше 20 років.

При цьому позивач працювала на посадах державної служби станом на день набрання чинності Законом № 889-VIII, що дає їй право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання зараховуються до стажу роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Так, відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби І рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби І рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби І рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.

Згідно із п. 2 Положення про спеціальні звання посадових осіб органів доходів і зборів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 жовтня 2013 р. № 839, спеціальні звання присвоюються посадовим особам органів доходів і зборів, які забезпечують виконання завдань зазначених органів, визначених законами, а також здійснюють організаційне, юридичне, кадрове, фінансове, матеріально-технічне забезпечення діяльності таких органів.

Відповідно до п. 9 Порядку присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 жовтня 2013 р. № 839, посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців. Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.

Згідно п. 8 Порядку присвоєння спеціальних звань посадовим особам податкових органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2020 р. № 945, посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в орган ДПС, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення між рангами державних службовців і спеціальними званнями посадових осіб органів ДПС. Особам, які приймаються на роботу до органів ДПС та яким раніше присвоєно спеціальні звання контролюючих органів (органів доходів і зборів), спеціальні звання присвоюються незалежно від займаних посад за співвідношенням, визначеним пунктом 57 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 306 від 20 квітня 2016 року "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Додатком 6 Постанови № 306 передбачено, що спеціальне звання "Інспектор податкової справи II рангу" прирівнюється до 8 рангу державного службовця, зокрема.

Отже, посадові особи податкових органів, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі № 500/5183/17, від 03 липня 2018 року по справі № 586/965/16-а.

Під час розгляду справи встановлено, що позивач у період з 07.09.1993 року до 09.01.2007 року працювала в органах Державної податкової служби, прийняла присягу державного службовця, обіймала відповідні посади для виконання завдань і функцій держави, їй присвоювались відповідні ранги державних службовців та спеціальні звання, а також те, що вона одержувала заробітну плату за виконувану роботу за рахунок державного бюджету, і з отримуваної нею заробітної плати проводились відрахування підвищених розмірів відповідних (страхових, соціальних) внесків до спеціальних фондів державного бюджету, - то всі періоди роботи (служби) позивачки, підлягають зарахуванню до стажу державної служби.

Відтак, відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області протиправно відмовив в перерахунку пенсії за віком, а саме про перехід на пенсію за віком за нормами Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889, у зв`язку з чим рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області № 49 від 28.08.2024 року вих. №1900-0306-9/42039 про відмову в перерахунку пенсії є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

При цьому з огляду на встановлення під час розгляду справи обставин протиправного не зарахування відповідачем періодів роботи позивача до стажу державної служби наявні підстави для зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди роботи на посадах органів державної податкової служби з 07.09.1993 року по 09.01.2007 рік.

В той же час, належним способом захисту порушених прав позивача, враховуючи не здійснення відповідачем належного розгляду заяви позивача, є зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.05.2024 року щодо переведення на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року з урахуванням висновків суду у цій справі.

Своєю чергою суд зазначає, що позовні вимоги позивача зобов`язального характеру належить звернути саме до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було здійснено лише прийняття заяви позивача, а розгляд такої було здійснено іншим територіальним органом Пенсійного фонду України.

При цьому у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перевести ОСОБА_1 з 13.05.2024 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ згідно її заяви від 13.05.2024, зарахувавши до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди роботи на посадах органів державної податкової служби з 07.09.1993 року по 09.01.2007 рік, належить відмовити з огляду на їх передчасність та направленість на майбутнє.

Відповідно до положень ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також позивачем до суду подано заяву про стягнення судових витрат, в якій останній просить суд стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Надаючи оцінку вказаному клопотанню позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, суд зазначає, що положеннями ч.1 ст.132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Також суд зазначає, що згідно із положеннями ст.26 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ст.1 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як визначено приписами ч.3 ст.27 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність передбачено, що до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Під час, розгляду справи встановлено, що на підтвердження обґрунтованості вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача позивачем було надано копію договору про надання юридичних (адвокатських) послуг № 65 від 30.10.2024 р.; копію додаткової угоди від 30.10.2024 року до договору про надання юридичних (адвокатських) послуг №65 від 30.10.2024 року; ордер про надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1221850 від 20.11.2024 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ХВ №002598, акт від 30.10.2024 року виконаних робіт; копію платіжної інструкції №1.71894481.1 від 30.10.2024 року про сплату вартості послуг з консультування у розмірі 10000,00 грн.

Аналіз долучених до заяви документів свідчить, що в рамках надання послуг за договором про надання правової допомоги позивачу було надано послуги з професійної правничої допомоги.

Так, зі змісту договору про надання правничої допомоги від 30.10.2024 р. судом встановлено, що відповідно до п. 1.1 договору клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати клієнту юридичні (адвокатські) послуги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а саме: захист прав та представництво інтересів клієнта в цивільних, кримінальних, адміністративних, господарських справах - в судах всіх рівнів та юрисдикцій, в органах досудового слідства та прокуратурі, перед іншими органами, установами, організаціями незалежно від форм власності, з усіма правами відповідної Сторони, учасника, особи, права якої зачіпаються або можуть бути зачепленими, - без обмежень та застережень до повноважень. Положеннями п.1.2 договору сторонами визначено, що предметом цього договору є підготовка та подання до Харківського окружного адміністративного суду позову про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, представлення інтересів клієнта в суді першої інстанції. У п.1.3 договору передбачено, що за цим договором доручення на ведення справ та повноваження, вказана в п. 1.1 договору, надаються адвокату Калмиковій Людмилі Костянтинівні. У розділі 4 договору визначено, що юридичні (адвокатські) послуги, що надаються адвокатом, клієнт оплачує по факту наданих послуг на підставі підписаного сторонами акту наданих послуг шляхом перерахування на рахунок адвоката суми зазначеної в акті виконаних робіт (наданих послуг); сума договору складатиме суму всіх актів. Надання юридичних (адвокатських) послуг в кожній окремій судовій справі обговорюється сторонами окремо, та у випадку домовленості між сторонами стосовно цілей та задач у відповідній судовій справі, сторони укладаються між собою додаткову угоді, в якій обумовлюються особливості, цілі та задачі в судові справи, повноваження адвоката, вартість наданих послуг та інше. Порядок здійснення розрахунків та сума договору визначається додатковою угодою до даного договору. Плата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту підписання сторонами акту наданих послуг.

У додатковій угоді від 30.10.2024 року передбачено, що сума договору є гонораром адвокатського бюро, і становить 10000,00 грн.

У акті від 30.10.2024 року виконаних робіт сторони договору узгодили, що адвокат Адвокатського бюро «Кузьміна та партнери» Калмикова Л.К. передає: усна консультація з вивченням документів та надання роз`яснень з правових питань 1 год. 00 хв. 2000,00 грн; пошук та аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, а також практика Верховного Суду 2 год. 00 хв. 2000,00 грн; написання адміністративного позову та його подання до суду 5000,00 грн; складання клопотань, заяв 1000,00 грн, загальний час роботи адвоката складає три години та час, витрачений на написання адміністративного позову, заяв, подання їх до суду; загальна сума 10000,00 грн.

Суд вважає за необхідне врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14.11.2019 у справі №826/15063/18, згідно яких суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи, також, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Також, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи положення ст. 134 КАС України суд зазначає, що до витрат на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню позивачу належать ті, що пов`язані із розглядом справи.

Суд зазначає, що враховуючи вищевикладене та оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19 та 20 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, а також враховуючи складність справи та предмет позову, співмірність складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також конкретні обставини справи, суд приходить до висновку, що сума, заявлена позивачем щодо сплати професійної правничої допомоги є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), у зв`язку з чим слід дійти висновку про те, що заявлена позивачем до відшкодування сума у розмірі 10000,00 грн є необґрунтованою, а отже суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню сума суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання позивача про вирішення питання про судові витрати.

Також, на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов.2, м. Харків, 61022), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, 46001) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області № 49 від 28.08.2024 року вих. №1900-0306-9/42039.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди роботи на посадах органів державної податкової служби з 07.09.1993 року по 09.01.2007 рік.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.05.2024 року щодо переведення на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року з урахуванням висновків суду у цій справі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. та суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, 46001, ).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.