Справа № 320/5034/24
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 січня 2025 року

м. Київ

справа №320/5034/24

адміністративне провадження №П/990/248/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої судді - Мартинюк Н.М.,

суддів - Білак М.В., Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р.,

за участю:

секретаря судового засідання - Заквацької І.А.,

позивачки - ОСОБА_1 ,

представника відповідача Етичної ради -Противень С.Л., Марущак А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Етичної ради про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Етичної ради за позовом ОСОБА_1 до Етичної ради, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

13 жовтня 2023 року ОСОБА_1 пред`явила до Київського окружного адміністративного суду позов до Етичної ради, у якому просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність Етичної ради щодо невиконання свого обов`язку стосовно оприлюднення наборів даних у формі відкритих даних на офіційному веб-сайті (https://ec.court.gov.ua/ec/) та Єдиному державному веб-порталі відкритих даних (https://data.gov.ua), встановленого статтею 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та постановою Кабінету Міністрів України №835 від 21 жовтня 2015 року «Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних»;

2) зобов`язати Етичну раду оприлюднити на офіційному веб-сайті (https://ec.court.gov.ua/ec/) та Єдиному державному веб-порталі відкритих даних (https://data.gov.ua) набори даних у формі відкритих даних, передбачені постановою Кабінету Міністрів України №835 від 21 жовтня 2015 року «Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних», а саме:

- реєстр наборів даних, що перебувають у володінні Етичної ради;

- інформацію про структуру (організаційну структуру) Етичної ради;

- звіти, у тому числі щодо задоволення запитів на інформацію;

- переліки нормативно-правових актів, актів індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийнятих Етичною радою, проекти нормативно-правових актів тощо;

- інформацію про нормативно-правові засади діяльності Етичної ради;

- інформацію із системи обліку публічної інформації.

Одночасно з цим, ОСОБА_1 подала клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору: Державної судової адміністрації України.

30 січня 2024 року відбувся автоматизований розподіл справи між суддями Київського окружного адміністративного суду, внаслідок чого справа була передана на розгляд судді Жуку Р.В.

29 лютого 2024 року Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В. постановив ухвалу про передачу справи за підсудністю до Верховного Суду як суду першої інстанції.

Постановляючи таку ухвалу, суд виснував, що спір підсудний Верховному Суду, оскільки за правилами статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності Етичної ради віднесені до виключної підсудності Верховного Суду як суду першої інстанції. Указана ухвала не оскаржувалася та набрала законної сили.

29 липня 2024 року справа надійшла до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Того ж дня відбувся автоматизований розподіл справи між суддями, внаслідок чого визначено склад суду: головуюча суддя - Мартинюк Н.М., судді - Білак М.В., Губська О.А., Жук А.В., Радишевська О.Р.

5 серпня 2024 року, з урахуванням ухвали Київського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року та з огляду на приписи частини четвертої статті 22, частини першої статті 30 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), Верховний Суд відкрив провадження у цій справі та вирішив розглядати її без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Також цією ухвалою Суд задовольнив клопотання позивачки та залучив до участі у справі Державну судову адміністрацію України у статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Ухвалою від 23 вересня 2024 року Суд задовольнив клопотання Етичної ради про розгляд справи з участю її представника і призначив справу до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

25 листопада 2024 року року Етична рада подала до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Вказане клопотання обгрунтоване тим, що, Етична рада не є розпорядником інформації і Закон України «Про Вищу раду правосуддя» не покладає на неї повноважень здійснювати організаційно-технічне забезпечення своєї діяльності, з огляду на що, на переконання відповідача, Етична рада загалом не може бути відповідачем у цій категорії спорів, що виключає можливість віднесення цього спору до юрисдикції адміністративних судів.

До того ж, відповідач стверджує, що позивачка звернулася до суду із позовом не на захист власних інтересів, а на захист інтересів Громадської організації «Фундація Деюре» за відсутності відносин представництва. У цьому контексті відповідач також вважає, що у позивачки відсутній законний інтерес, тож спір не підлягає розгляду в адміністративних судах.

9 грудня 2024 року розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 1364/0/78-24 призначено повторний автоматизований розподіл у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Губської О.А., що унеможливлює її участь у розгляді позовних заяв.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 9 грудня 2024 року справу №320/5034/24 передано на розгляд колегії суддів: Мартинюк Н.М. (головуючий суддя), Білак М.В., Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р.

Ухвалою від 11 грудня 2024 року Суд змінив процесуальний статус Державної судової адміністрації України та залучив її до участі у справі як співвідповідача.

28 січня 2025 року до суду від Етичної ради надійшла заява з доповненнями до клопотання про закриття провадження у справі, у якій Етична рада просила закрити провадження у цій справі у частині позовних вимог саме до Етичної ради, оскільки ухвалою суду від 11 грудня 2024 року Суд змінив процесуальний статус Державної судової адміністрації України та залучив її до участі у справі як співвідповідача.

Обґрунтовуючи наявність правових підстав для закриття провадження у справі в частині вимог до Етичної ради, остання, як і в первинній заяві про закриття провадження у справі наполягала, що не є розпорядником інформації, перелік яких визначено у статті 13 ЗУ «Про доступ до публічної інформації». До того ж, на думку Етичної ради, спір щодо обов`язку оприлюднення інформації у формі відкритих даних має вирішуватися виключно між позивачкою та ДСА України. Поряд з цим Етична ради зауважила, що оскільки не є розпорядником інформації, на неї також не покладено повноважень здійснювати організаційно-технічне забезпечення її діяльності, а відтак - Етична рада не може бути відповідачем у цій категорії судових справ.

У судовому засіданні представники Етичної ради підтримали клопотання про закриття провадження у справі та просили його задовольнити.

Позивачка проти вказаного клопотання заперечила та просила відмовити у задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, Суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2, 7 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Положення частини першої статті 5 КАС України закріплюють, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Водночас за правилами частини четвертої статті 22 КАС України, Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

На підставі пункту 3 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо рішень, дій чи бездіяльності органів, які оцінюють членів ВРП відповідно до Закону № 1635-IX.

Згідно з пунктом 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1635-IX усі справи, пов`язані з оскарженням рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), проводять оцінювання членів ВРП, щодо питань обрання (призначення), оцінювання членів ВРП підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції та Великій Палаті Верховного Суду як суду апеляційної інстанції.

Отже, Верховний Суд є судом першої інстанції для розгляду справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу, який має повноваження оцінювати членів ВРП. Цим органом є Етична рада.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом цього адміністративного позову є оскарження бездіяльності Етичної ради щодо невиконання свого обов`язку щодо оприлюднення наборів даних у формі відкритих даних на офіційному вебсайті (https://ec.court.gov.ua/ec/) та Єдиному державному вебпорталі відкритих даних (https://data.gov.ua), встановленого статтею 10-1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та постановою Кабінету Міністрів України №835 від 21 жовтня 2015 року. Відтак, спір є публічно-правовим і розглядається за правилами адміністративного судочинства відповідно до приписів статті 266 КАС України.

Відтак, з огляду на предмет оскарження, зміст спірних правовідносин, оскаржувана бездіяльність Етичної ради є предметом судового контролю Верховного Суду як суду першої інстанції.

До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі №990/146/22.

Отже, враховуючи приписи статі 22 КАС України, справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності Етичної ради віднесені до виключної підсудності Верховного Суду як суду першої інстанції.

Щодо доводів Етичної ради, що позивачка звертається із позовом на захист інтересів Фундації DEJURE , а не своїх власних, і не обґрунтовує в чому саме полягає порушення, Суд зазначає наступне.

Так, обґрунтовуючи наявність порушення своїх прав, свобод та інтересів, ОСОБА_1 зазначає, що її праву на доступ до публічної інформації кореспондує обов`язок розпорядника інформації оприлюднювати її на порталі та на своєму сайті. Водночас вказує про те, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вона є фізичною особою-підприємцем і одним із аспектів її діяльності є співпраця з Громадською організацією «Фундація Деюре» і саме під час цієї співпраці вона надає послуги, що потребують інформації, яку відповідач, на її переконання, протиправно не оприлюднює. Поряд з цим зазначає, що вказане ніяким чином не значить, що вона звертається із позовом від імені цієї організації чи на захист її прав, а не своїх власних. Зазначає, що саме бездіяльність відповідача зумовила подання цього позову, оскільки саме бездіяльність цього органу порушує її права та інтереси, унеможливлює надавати відповідні послуги та перешкоджає їй, як громадській активістці в доступі до інформації, що становить суспільний інтерес.

За таких обставин, описані позивачкою обставини та відомості, які надають процесуальну можливість визначення характеру спірних правовідносин, та сформовані нею вимоги до Етичної ради про захист її прав, що утворюють предмет спору, дають підстави для висновку, щодо необхідності прийняття відповідного процесуального рішення по суті спору, а не створюють умов для закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Етичної ради з підстав відсутності ознак адміністративного спору, що взагалі виключає його судовий розгляд в цій частині.

Колегія суддів звертає увагу на те, що якщо особа стверджує про порушення її права рішенням або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, вказує, яким чином останній порушує її права; чітко, ясно і однозначно формулює свої вимоги, бажає захистити своє право і звертається за захистом до суду, виконує вимоги процесуального закону щодо форми та змісту подання позовної заяви, то такий захист може надати тільки адміністративний суд.

Отже, з урахуванням фактичних обставин справи, змісту позовних вимог і заперечень проти позову, колегія суддів доходить висновку про наявність спору між сторонами.

У підсумку, суд зазначає, що цей спір належить до юрисдикції адміністративного суду, й відповідна бездіяльність Етичної ради підлягає перевірці в порядку адміністративного судочинства, в тому числі на предмет наявності стверджуваного позивачкою порушення її прав з боку відповідача.

Щодо твердження Етичної ради, щодо відсутності будь-якого юридичного спору між позивачкою та Етичною радою, що на переконання останньої, додатково свідчить про наявність підстав для закриття провадження у цій справі в частині вимог до Етичної ради на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, Суд зазначає про таке.

Варто зазначити, що ухвала про закриття провадження у справі - це ухвала, яка перешкоджає в доступі до правосуддя. Правові підстави для закриття провадження у справі чітко визначені статтею 238 КАС України.

Так, частина перша вказаної статті визначає, що Суд закриває провадження у справі:

1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом;

3) якщо сторони досягли примирення;

4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили;

7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили;

8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Зважаючи на те, що наведений перелік чітко визначений та розширеному тлумаченню не підлягає, зазначена відповідачем обставина не належать до переліку підстав, визначених статтею 238 КАС України, а відтак не є належною підставою для закриття провадження у справі.

Покликання представника Етичної ради на висновки Верховного Суду, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду 10 листопада 2022 року у справі №990/120/22, від 17 листопада 2022 року у справі №990/124/22, від 1 грудня 2022 року у справі №990/126/22, від 20 липня 2023 року у справі №990/34/23, Суд відхиляє, оскільки правовідносини у вказаних справах та справі, що розглядається, є неподібними, адже сформовані за різних фактичних обставин, які мають суттєве значення для вирішення спору.

За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність передбачених пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України підстав для задоволення заяви представника Етичної ради про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Етичної ради.

Керуючись статтями 238, 243, 248, 250, 256 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання Етичної ради про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Етичної ради.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та не оскаржується.

Заперечення на таку ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 30 січня 2025 року.

……………………………

…………………………….

…………………………….

…………………………….

…………………………….

Н.М. Мартинюк

М.В. Білак

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко

О.Р. Радишевська,

Судді Верховного Суду