Справа № 580/1258/24
Суддя: Заїка Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1258/24 Суддя (судді) першої інстанції: Альона КАЛІНОВСЬКА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Заїки М.М.,

суддів - Ганечко О.М., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач-1) та військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач-2), в якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення з 03.03.2022 по 07.11.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 03.03.2022 по 07.11.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 (далі - Порядок №44);

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо неналежної виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 03.03.2022 по 07.11.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 03.03.2022 по 07.11.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 позов задоволено частково, ухвалено:

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення з 03.03.2022 по 31.08.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2102 грн.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.09.2023 по 07.11.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2102 грн.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 03.03.2022 по 07.11.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2102 грн на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити повністю.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивач у період з 03.03.2022 по 07.11.2023 мав право на отримання грошового забезпечення, розрахованого із застосуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького окладу та деяких інших осіб" (далі - Постанова № 704) у первинній редакції, а саме шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт. Відповідач-2 зобов`язаний здійснити перерахунок та виплату перерахованого грошового забезпечення позивача, з урахуванням раніше виплачених сум, за період з 03.03.2022 по 07.11.2023 з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2102 грн.

Щодо позовних вимог про виплату грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає, що між сторонами в цій частині відсутній спір, а позовні вимоги є передчасними, оскільки в суду відсутні підстави вважати, що під час нарахування та виплати грошового забезпечення військова частина НОМЕР_2 порушить вимоги Порядку №44.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням у частині відмови у задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відсутні підстави застосовувати до військовослужбовців спеціальний прожитковий мінімум, зростання якого зупинено за приписами Закону України "Про Державний бюджет на 2022 рік" та Закону України "Про Державний бюджет на 2023 рік". Позивач наголосив, що розрахунок грошового забезпечення військовослужбовців згідно з Постановою № 704, здійснюється з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Крім того, позивач вказав, що у Довідці №757 від 29.02.2024 про нараховане грошове забезпечення, відсутні відомості, які б підтверджували виплату грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, ОСОБА_1 . Законодавець встановив строки виплати грошових компенсацій сум податку з доходів фізичних осіб, які уже військова частина НОМЕР_1 ще не виплатила і відповідна вимога не являється передчасною.

Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалою від 22.05.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідачі не подали відзивів або письмових пояснень на апеляційну скаргу позивача.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.01.2025 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 03.03.2022.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) № 1160 від 22.08.2023, військова частина НОМЕР_1 знята з фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 та з 01.09.2023 зарахована на фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_2 .

Пунктом 2 наведеного наказу створено об`єднану фінансово-економічну службу військової частини НОМЕР_2 , до складу якої включити особовий склад фінансово-економічних служб військових частин НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_1 .

Заходи фінансового забезпечення, ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової, бюджетної звітності вказаних військових частин здійснювати силами об`єднаної фінансово-економічної служби під керівництвом начальника фінансово-економічної служби - головного бухгалтера Військової частини НОМЕР_2 .

Отже, з 01.09.2023 нарахування та виплата належних видів забезпечення особовому складу військової частини НОМЕР_1 , а також податків, зборів, відрахувань та утримань здійснюється об`єднаною фінансово-економічною службою Військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2023 №581 позивача звільнено із займаної посади.

Не погодившись із обчисленими сумами отриманого грошового забезпечення позивач звернувся в суд з цим позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з 29.01.2020 відновлена дія пункту 4 Постанови № 704 згідно якої розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та розміру окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.

Разом з цим, пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2022 рік" та пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2023 рік" встановлено спеціальну норму, якою прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102 гривні. Тобто, вказаними Законами фактично зупинено зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб для нарахування грошового забезпечення за спеціальними законами, що на думку суду також поширюється на військовослужбовців, які проходять військову службу, тому для нарахування грошового забезпечення позивача у спірний період повинна застосовуватись величина прожиткового мінімуму - 2102 грн.

З 01.09.2023 нарахування та виплата належних видів забезпечення особовому складу Військової частини НОМЕР_1 , а також податків, зборів, відрахувань та утримань здійснюється об`єднаною фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_2 . Тому, для відновлення порушених прав позивача на військову частину НОМЕР_2 необхідно покласти обов`язок щодо нарахування та виплати спірних виплат позивачу, як установу, яка з 01.09.2023 несе відповідальності за правильність і повноту нарахування і виплати грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 .

Щодо позовних вимог про виплату грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає, що між сторонами в цій частині відсутній спір, а позовні вимоги є передчасними, оскільки в суду відсутні підстави вважати, що під час нарахування та виплати грошового забезпечення військова частина НОМЕР_2 порушить вимоги Порядку №44.

Щодо вказаних висновків суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно із ч.2 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч.4 ст.9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №704, яка набрала чинності 01.01.2018, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 4 Постанови №704 установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Пунктом 6 Постанови №103 вказаний пункт 4 Постанови №704 викладено у такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування пункту постанови і прийнято в цій частині нову постанову, якою визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103.

Отже, пункт 6 Постанови №103 втратив чинність і у зв`язку з чим відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у редакції до внесення скасованих судом змін, згідно якої розрахунковою величиною для визначення окладів є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип юридичної визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, що ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними. Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене (праві позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.11.2011 №10-рп/2011).

У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» від 23.09.1998 Європейський Суд наголосив, що національне право має відповідати поняттю «законність», визначеному Конвенцією, яка вимагає, щоб усе право - писане чи неписане - було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, у разі потреби - з належною консультацією, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити така дія.

Щодо неоднозначного трактування норм законодавства України Європейський суд з прав людини висловився у рішенні ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», зазначивши про пріоритет застосування найбільш сприятливого для особи тлумаченням норм права.

Таким чином, у зв`язку із щорічною зміною розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з дати прийняття постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, позивач має право на визначення складових грошового забезпечення з 29.01.2020 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на перше січня відповідного календарного року, на відповідні тарифні коефіцієнти.

Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2022 рік" та пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2023 рік" встановлено спеціальну норму, якою прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102 гривні.

Отже, вказаними Законами фактично зупинено зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб для нарахування грошового забезпечення за спеціальними законами, що на думку суду також поширюється на військовослужбовців, які проходять військову службу, тому для нарахування грошового забезпечення позивача у спірний період повинна застосовуватись величина прожиткового мінімуму - 2102 грн.

У постанові від 02.04.2024 у справі № 340/608/23 Верховний Суд зазначив, що військовослужбовці, враховуючи особливий вид їх службової діяльності та спеціальний статус, не відносяться до працівників інших державних органів, про яких йдеться в статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік».

З урахуванням викладеного норма статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» в частині встановлення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів з 1 січня в розмірі 2102 гривні, не поширюється на військовослужбовців.

Тому, апеляційний суд погоджується із доводами позивача про те, що відсутні підстави застосовувати до військовослужбовців спеціальний прожитковий мінімум, зростання якого зупинено за приписами Закону України "Про Державний бюджет на 2022 рік" та Закону України "Про Державний бюджет на 2023 рік". Протилежні висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковими.

20.05.2023 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704», пунктом 2 якої внесено зміну до пункту 4 Постанови №704, виклавши абзац перший в такій редакції:

« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Зважаючи на викладене, грошове забезпечення позивача має визначатись виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб визначеного:

- станом на 01.01.2022 для грошового забезпечення за період з 03.03.2022 по 31.12.2022;

- станом на 01.01.2023 для грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 19.05.2023;

- у розмірі 1762 грн для грошового забезпечення нарахованого після 19.05.2023.

Встановлено, що з 03.03.2022 по 07.11.2023 в якості розрахункової величини для визначення розміру складових грошового забезпечення позивача відповідач враховував прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018 у розмірі 1762 грн, що призвело до порушення права позивача на отримання грошового забезпечення у належному розмірі за період з 01.03.2022 по 19.05.2023 та свідчить про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог у цій частині.

Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тому, в межах розгляду апеляційної скарги позивача апеляційний суд не може скасувати рішення суду першої інстанції в частині вимог щодо розрахунку грошового забезпечення з 19.05.2023.

Щодо позовних вимог про проведення позивачу відповідних виплат з урахуванням Порядку №44, колегія суддів зазначає, що за змістом вказаного Порядку виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Разом з цим, до проведення відповідних виплат відсутні підстави вважати, що відповідач 2 не виплатить позивачу вказану компенсацію, а тому апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про передчасність та відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що з огляду на межі апеляційного розгляду даної справи рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим виключно у частині визначення прожиткового мінімуму, який враховується при розрахунку грошового забезпечення позивача, а тому рішення суду першої інстанції належить змінити у цій частині.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись вказаними положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що позивач звільнений від сплати судового збору, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 травня 2024 року змінити, замінивши у тексті резолютивної частини слова та цифри «в розмірі 2102 грн», словами та цифрами «встановленого Законом України "Про Державний бюджет на 2022 рік" та Законом України "Про Державний бюджет на 2023 рік"».

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя М.М. Заїка

Судді О.М. Ганечко

Є.В. Чаку

Повний текст постанови складено та підписано 30 січня 2025 року.