Справа № 120/11706/24
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 січня 2025 р. Справа № 120/11706/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Мультян М.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Синицької К.М.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Сандул Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №1-0205 від 25.11.2021, №0-0205 від 25.11.2021, № 1-0205 від 12.09.2022, № 0-0205-UA0043118 від 05.06.2023.

Позов мотивований тим, що контролюючим органом вказані податкові повідомлення-рішення направлялися на іншу адресу, ніж та, за якою зареєстрований позивач. ОСОБА_1 зазначив, що не знав про існування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Крім того, вказує, що зі змісту оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №1-0205 від 25.11.2021, №0-0205 від 25.11.2021, № 1-0205 від 12.09.2022, № 0-0205-UA0043118 від 05.06.2023 вбачається, що вони не містять жодних даних щодо адреси об`єктів житлової та нежитлової нерухомості позивача та їх типів, внаслідок чого неможливо встановити визначальні ознаки кожного окремого об`єкту нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, як об`єкту оподаткування, а відтак і встановити підстави для його нарахування без визначення самого об`єкту оподаткування.

Крім того, зазначив, що податковий орган, в порушення вимог приписів пункту 8.1 статті 58 ПК України, Порядку №1204, до спірних податкових повідомлень-рішень не додав розрахунки податкового зобов`язання.

Ухвалою суду від 10.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 14.10.2024 за клопотанням позивача розгляд справи вирішено здійснювати у загальному позовному провадженні.

25.10.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зокрема вказав, що за інформаційними базами ГУ ДПС у Вінницькій області та згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності фізичної особи ОСОБА_1 обліковується: майновий комплекс нежитлових будівель та споруд загальною площею 5216,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Фізичній особі ОСОБА_1 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та сформовані податкові повідомлення-рішення за вищевказаний об`єкт нежитлової нерухомості: за 2019 рік відповідно ППР № 0-0205 від 25.11.2021 року нараховано 54423,00 грн; за 2020 рік - ППР № 1-0205 від 25.10.2021 року 338779,02 грн; за 2021 рік - ППР № 1-0205 від 12.09.2022 року 156501,00 грн; за 2022 рік - ППР № 0-0205 від 05.06.2023 року 169542,75 грн.

При цьому відповідач зазначає, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його часток (п.п.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПКУ).

База оподаткування об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПКУ).

Таким чином, Головне управління ДПС у Вінницькій області вказує, що при прийнятті рішень, діяли на підставі, та в спосіб передбачений законодавством, тому підстав для задоволення позову немає.

28.10.2024 від ОСОБА_2 (представника позивача на момент подачі позовної заяви) надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою суду від 28.10.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, клопотання ОСОБА_2 залишено без розгляду у зв`язку з висловленням позивачем недовіри своєму представнику.

27.11.2024 позивачем долучено додаткові докази та заявлено клопотання про витребування доказів.

29.11.2024 представником відповідача надано докази та додаткові пояснення щодо надсилання податкових повідомлень-рішень за адресою АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 04.12.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче судове засідання відкладено у зв`язку із неявкою позивача у судове засідання.

Ухвалою суду від 11.12.2024 за клопотанням сторін підготовче судове засідання відкладено.

Ухвалою суду від 06.01.2025, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів від 27.11.2024 відмовлено.

Ухвалою суді від 06.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

20.01.2025 у судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення. Свою позицію позивач обґрунтував тим, що Головне управління ДПС у Вінницькій області при формуванні податкових повідомлень-рішень та нарахуванні податку не врахував, що до належному йому майновому комплексу, за адресою: АДРЕСА_1 , входить різні категорії споруд, частина яких не підлягає оподаткуванні, зокрема житлова, нежитлова та тимчасові споруди, при цьому зазначивши, що оподаткуванню підлягають лише капітальні споруди. Окремо просив суд призначити судову експертизу, яка б визначила площу майнового комплексу, яка підлягає оподаткуванню. Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач підтримав підстави позову стосовно адреси та відсутності розрахунку.

Також позивач визнав необхідність сплати податку, однак не в сумі визначеній податковою.

Представик відповідача заперечила щодо задоволення позовних вимог, просила суд відмовити у задоволенні позову. Зокрема зазначила, що при формуванні податкових повідомлень-рішень та нарахуванні податку контролюючий орган керувався даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а базою оподаткування є загальна площа об`єкта нерухомості. Так, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 обліковується майновий комплекс нежитлових будівель та споруд загальною площею 5216,7 кв.м, тому контролюючим органом правомірно здійснено розрахунок на підставі загальної площі об`єкта нежитлової нерухомості.

Ухвалою суду від 20.01.2025, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання позивача про призначення судової експертизи відмовлено.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 400780915, що сформована 24.10.2024, у власності ОСОБА_1 з 06.11.2019 перебуває об`єкт нерухомого майна - майновий комплекс загальною площею 5216,7 кв.м., який складається:

в цілому з будівель цілісного майнового комплексу 1969 року побудови, адміністративна будівля А1 - загальна площа 63,60 кв.м., гараж Б1 - загальна площа 117,50 кв.м., склад В1 - загальна площа 42,40 кв.м., столярний цех Г1 - загальна площа 118,20 кв.м, битовий корпус Д1 - загальна площа 332,00 кв.м., баня Є1 - загальна площа 37,50 кв.м., склад І1- загальна площа 53,90 кв.м., пилорама З1 - загальна площа 138,50 кв.м., піч для випалювання цегли О2 - загальна площа 580,1 кв.м., навіс - загальна площа 410,40 кв.м., сарай П1 - загальна площа 964,80 кв.м., сарай Р1 - загальна площа 964,20 кв.м., сарай С1 - загальна площа 961,20 кв.м., навіс И - загальна площа 424,00 кв.м., вбиральня Ж - загальна площа 2,40 кв.м., душ Ф1 - загальна площа 2,30 кв.м., огорожа №1; ворота №2; водонапорна башня №3, димоход №4 - загальна площа 0,30 кв.м., живильник №5, колодязь №6, трансформатор №7 - загальна площа 3,40 кв.м.

30.10.2023 Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято податкові повідомлення-рішення №1-0205 від 25.11.2021, №0-0205 від 25.11.2021, № 1-0205 від 12.09.2022, № 0-0205-UA0043118 від 05.06.2023, якими ОСОБА_1 за 2019 рік, за 2020 рік, за 2021 рік та за 2022 рік визначено до сплати податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 54423,00 гривень, 338779,02 гривень, 156501,00 гривень та 169542,75 гривень відповідно.

Надаючи правову оцінку податковим повідомленням-рішенням, що оскаржуються, суд враховує наступне.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України №2755-VI 02.12.2010 (далі ПК України) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

В розумінні норм пункту 265.1 ст. 265 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є складовою частиною податку на майно.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 ПК України.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Підпункт 266.1.1 пункту 266.1 статті 261 ПК України вказує, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до положень пп. 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Як встановлено із матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято податкові повідомлення-рішення №1-0205 від 25.11.2021, №0-0205 від 25.11.2021, № 1-0205 від 12.09.2022, № 0-0205-UA0043118 від 05.06.2023, якими ОСОБА_1 за 2019 рік, за 2020 рік, за 2021 рік та за 2022 рік визначено до сплати податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 54423,00 гривень, 338779,02 гривень, 156501,00 гривень та 169542,75 гривень відповідно.

Разом із тим, позивач не погоджується із такими податковими повідомленнями-рішеннями, оскільки зазначає, що хоч він і є власником нежитлової нерухомості - майнового комплексу, однак він включає різні категорії споруд, частина яких не підлягає оподаткуванні, зокрема житлова та тимчасові споруди, при цьому зазначивши, що оподаткуванню підлягають лише капітальні споруди.

Крім того зазначив, що податкові повідомлення-рішення направлялися на іншу адресу, ніж та, за якою він зареєстрований.

Також вказав, що податкові повідомлення-рішення №1-0205 від 25.11.2021, №0-0205 від 25.11.2021, № 1-0205 від 12.09.2022, № 0-0205-UA0043118 від 05.06.2023 не містять жодних даних щодо адреси об`єктів житлової та нежитлової нерухомості позивача та їх типів, внаслідок чого неможливо встановити визначальні ознаки кожного окремого об`єкту нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, як об`єкту оподаткування.

Оцінюючи заявлені позивачем підстави для задоволення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Закон №1952).

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону №1952 встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, у вказаному реєстрі міститься інформація про офіційне визнання і підтвердження державою конкретних фактів щодо набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень пп. 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Таким чином, відповідно до приписів статті 266 ПК України, податковий орган при формуванні сум податку податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки керується даними, наявними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 400780915, що сформована 24.10.2024, у власності ОСОБА_1 з 06.11.2019 перебуває об`єкт нерухомого майна - майновий комплекс загальною площею 5216,7 кв.м., який складається:

в цілому з будівель цілісного майнового комплексу 1969 року побудови, адміністративна будівля А1 - загальна площа 63,60 кв.м., гараж Б1 - загальна площа 117,50 кв.м., склад В1 - загальна площа 42,40 кв.м., столярний цех Г1 - загальна площа 118,20 кв.м, битовий корпус Д1 - загальна площа 332,00 кв.м., баня Є1 - загальна площа 37,50 кв.м., склад І1- загальна площа 53,90 кв.м., пилорама З1 - загальна площа 138,50 кв.м., піч для випалювання цегли О2 - загальна площа 580,1 кв.м., навіс - загальна площа 410,40 кв.м., сарай П1 - загальна площа 964,80 кв.м., сарай Р1 - загальна площа 964,20 кв.м., сарай С1 - загальна площа 961,20 кв.м., навіс И - загальна площа 424,00 кв.м., вбиральня Ж - загальна площа 2,40 кв.м., душ Ф1 - загальна площа 2,30 кв.м., огорожа №1; ворота №2; водонапорна башня №3, димоход №4 - загальна площа 0,30 кв.м., живильник №5, колодязь №6, трансформатор №7 - загальна площа 3,40 кв.м.

Отже, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 400780915, у власності фізичної особи ОСОБА_1 з 06.11.2019 року обліковується об`єкт нерухомого майна - цілісного майнового комплексу загальною площею 5216,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом частини другої статті 191 Цивільного кодексу України до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торгову марку або інші позначення та права, якщо протилежне не встановлено договором або законом.

Таким чином, будівлі (як виробничі, так і адміністративні та допоміжні) входять до складу цілісного майнового комплексу.

Отже, визначення позивачу податку на нерухоме майно загальною площею 5216,7 кв.м здійснено контролюючим органом правомірно на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що відповідає приписам Податкового кодексу України.

Крім того, твердження позивача про те, що на території майнового комплексу розташовані житлова нерухомість та тимчасові споруди не відповідають наведеним обставинам, оскільки відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомого майна - цілісного майнового комплексу.

Крім того, слід зазначити, що згідно з підпунктом 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Однак, доказів того, що ОСОБА_1 звертався до контролюючого органу в порядку підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України щодо проведення звірки даних з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за звітні періоди 2019-2023 рік матеріали справи не містять.

Отже, податковим органом не було допущено протиправних дій при формуванні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки відповідач керувався наявною у реєстрі інформацією, а позивачем, в свою чергу, не було вчиненого жодних дій щодо вчасної актуалізації такої інформації.

Крім того, у позовній заяві позивач зазначає, що податкові повідомлення-рішення направлялися на іншу адресу, ніж та, за якою зареєстрований позивач.

З цих підстав суд зазначає, що відповідно до пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій (митній) декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки; завищення сум податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету, заявлених у податкових деклараціях, зокрема при використанні права на податкову знижку відповідно до розділу IV цього Кодексу; наявності помилок при визначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або відсутності реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної протягом граничних строків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до положень пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, податковим органом було надіслано ОСОБА_1 оскаржувані податкові повідомлення-рішення за податковою адресою, однак, з незалежних від контролюючого органу причин такі податкові повідомлення-рішення були повернута на адресу контролюючого органу.

Згідно пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Пунктом 42.3 статті 42 Податкового кодексу України визначено, що якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (п. 42.5 ст. 42 Податкового кодексу України).

Відповідно до пунктів 2, 4 Розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року №1204 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за №124/28254 (в редакції чинній на час направлення платнику податків податкових повідомлень-рішень) повідомлення-рішення вважається належним чином надісланим (врученим) платнику податків, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу.

Якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Якщо контролюючим органом не отримано квитанції про доставку податкового повідомлення-рішення в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня його надіслання таке податкове повідомлення-рішення у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків (його представнику).

Суд зазначає, що згідно пункту 70.7 статті 70 Податкового кодексу України, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 року № 822 затверджено Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, яке розроблено відповідно до статей 63 та 70 глави 6 розділу Податкового кодексу України з метою визначення єдиної методики реєстрації фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр).

Пунктом 2, 3 цього Положення визначено, що державний реєстр створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які зобов`язані сплачувати податки, збори у порядку та на умовах, що визначаються Податковим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України, з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотриманням податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Це Положення регулює відносини, що виникають при реєстрації фізичних осіб, які є громадянами України, іноземцями та особами без громадянства.

Вказаним положенням визначено, що усі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру у порядку, визначеному цим Положенням.

Облік фізичних осіб - платників податків ведеться у Державному реєстрі за реєстраційними номерами облікової картки платника податків, а осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові (за наявності), серією та/або номером діючого паспорта громадянина України без використання реєстраційного номера облікової картки платника податків (до паспортів громадянина України з числа зазначених осіб вноситься відмітка, яка свідчить про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта) (п. 1 розділу ІІ Положення).

Розділом IX цього Положення передбачено порядок подання Заяви про зміну даних, які вносяться до Облікової картки та Повідомлення.

Так, встановлено, що фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів відомості про зміну даних, які вносяться до Облікової картки або Повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання Заяви за формою № 5ДР (додаток 12) або Заяви за формою № 5ДРП (додаток 13) відповідно.

Фізичні особи подають зазначені заяви особисто або через представника до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання), а у разі зміни місця проживання - до контролюючого органу за новим місцем проживання. Фізичні особи, які тимчасово перебувають за межами населеного пункту проживання, подають зазначені заяви особисто або через представника до будь-якого контролюючого органу.

Внесення змін до Державного реєстру та окремого реєстру Державного реєстру здійснюється протягом трьох робочих днів від дня подання фізичною особою Заяви за формою № 5ДР або Заяви за формою № 5ДРП до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання). У разі звернення до будь-якого контролюючого органу строк внесення змін до Державного реєстру може бути продовжено до п`яти робочих днів.

В свою чергу, згідно пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України, платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Таким чином, вказаними нормами чинного законодавства передбачено обов`язок фізичної особи-платника податків повідомляти податкові органи про зміну податкової адреси.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржувані податкові повідомлення-рішення направлені позивачем на адресу АДРЕСА_2 .

Натомість, як зазначає позивач він зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . На підтвердження зазначеної обставини надає витяг з реєстру територіальної громади від 20.08.2024 та довідку Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 26.08.2024 №299 в яких зазначено, що позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . При цьому у довідці Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 26.08.2024 №299 зазначено, що житлового будинку з адресою АДРЕСА_2 не існує.

Втім, у судовому засіданні судом було встановлено та підтверджено позивачем, що будинок за адресою АДРЕСА_2 , та за адресою АДРЕСА_2 є однією і тією ж будівлею. Як повідомлено позивачем, по АДРЕСА_2 було проведено зміну нумерації будинків.

Крім того, як зазначила представник позивача, 10.06.2013 за заявою позивача було оновлено інформацію про місце його проживання, в якій ОСОБА_1 визначив податковою адресою АДРЕСА_2 .

Як встановлено судом, з іншими заявами про зміну податкової адреси позивач не звертався.

Отже, в даному випадку адреса позивача для цілей направлення податкових повідомлень-рішень підтверджується відомостями, які були в наявності у контролюючого органу станом на дату прийняття та направлення відповідних правових актів, що засвідчується інформацією підрозділу ДПС по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом та є належним джерелом інформації для таких цілей згідно правового висновку Касаційного адміністративного суду, що міститься у постановах від 28.02.2023 року у справі №160/27532/21, від 15.02.2023 року у справі №420/26492/21 та ін.

Судом приймається належність такого визначення та здійсненого контролюючим органом направлення ОСОБА_1 зазначених податкових повідомлень-рішень, з огляду на відсутність у відповідача станом на дату їх прийняття відомостей про іншу адресу перебування відповідача та те, що фактично місце реєстрації позивача не змінилося.

З огляду на зазначене, податкові повідомлення-рішення надсилались Головним управлінням ДПС у Вінницькій області з дотриманням вимог Податкового кодексу України.

Невручення в даному випадку відповідачу податкових повідомлень-рішень відбулось з незалежних від податкового органу причин, та згідно пунктів 42.2, 42.3 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими.

Водночас, жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення податкової вимоги, чи для вжиття додаткових заходів (як-то електронні засоби зв`язку, кур`єрська доставка тощо) щодо вручення податкових повідомлень-рішень.

При цьому, суд зазначає, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку, платник не вправі посилатися на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.09.2019 у справі №825/1109/16, від 20.10.2020 року у справі №140/30/20, 21.10.2021 року у справі №360/4692/19, від 14.07.2022 року у справі № 120/479/21-а, від 26.07.2022 року у справі № 640/3437/21.

Крім того, суд зазначає, що контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 27.10.2020 року по справі № 813/3922/17, від 14.07.2022 року по справі №120/479/21-а, від 28.02.2023 року по справі № 160/27532/21.

Щодо відсутності розрахунку податкового зобов`язання, суд зазначає, що відповідно до пункту 58.1 ст. 58 ПК України (у редакціях чинних на момент винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) передбачалося, що у податковому повідомленні-рішенні зазначається або додається до нього детальний розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних фінансових санкцій.

Як свідчать матеріали справи, до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №1-0205 від 25.11.2021, №0-0205 від 25.11.2021, № 1-0205 від 12.09.2022, № 0-0205-UA0043118 від 05.06.2023 Головним управління ДПС у Вінницькій області сформовано відповідні розрахунки податкових зобов`язань, з яких можливо встановити об`єкт та тип нерухомості, його адресу, загальну площу, визначено ставку податку та визначено суму податку.

Таким чином, з огляду на фактичні обставини справи, наведені доводи та аргументи суд не встановив підстав для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом пункту 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Також суд враховує Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому зазначений Висновок акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а, крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Крім того, суд бере до уваги позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, перевіривши основні доводи сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Понесені позивачем судові витрати згідно ст. 139 КАС України стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, код ЄДРПОУ ВП 44069150)

Повний текст рішення суду сторони зможуть отримати: 30.01.2025.

Суддя Мультян Марина Бондівна