Справа № 600/4678/24-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 р. м. Чернівці Справа №600/4678/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Соник Василь Васильович до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до військової частини НОМЕР_1 (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" п.2 ч. 4 ст. 26 що зсилається на підпункт 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232- XII;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" п.2 ч. 4 ст. 26 що зсилається на підпункт 11 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною із числа осіб з інвалідністю II групи.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . У позивача наявна дружина з числа осіб з інвалідністю II групи - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у якої наявний психічний розлад та за якою необхідно здійснювати постійний догляд. У зв`язку з цим, позивачем подано рапорт на звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

Водночас, відповідачем відмовлено у задоволенні рапорту у зв`язку з тим, що висновок ЛКК виданий дружині закладом охорони здоров`я є неналежним документом, оскільки висновки ЛКК можуть видаватися особам які не досягли 18 років, в свою чергу для осіб старших 18 років необхідність у постійному догляді повинна встановлюватися комісією МСЕК. Вказану відмову, позивач вважає протиправною, що порушує законні права та інтереси позивача.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 18.10.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами позивача, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначав, що в постанові №413 чітко передбачено, що для осіб старше 18 років передбачено проходження МСЕК, а до рапорту було додано саме довідку ЛКК. Відповідач наголошував на тому, що постанова №413 не суперечить Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а більш розгорнуто тлумачить норми закону та деталізує стосовно яких підстав та з яких причин може звільнитись військовослужбовець. Вказував, що помічником командира з правової роботи старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 позивачеві було надано аргументована відповідь з приводу даного питання у формі юридичного висновку вих. №4109 від 09.10.2024.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 26.09.2024, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, про що 26.09.2024 складено відповідний актовий запис №167.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10.07.1996 отримала другу групу інвалідності, внаслідок психічного розладу безтерміново, що підтверджується довідкою серії ВТЄ-9 №060353 від 10.07.1996.

Відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу №1013, затвердженого наказом МОЗ України 31.07.2013 №667, виданого 17.04.2024 року, ОСОБА_2 , 1967 р.н., особа з інвалідністю ІІ групи 13.06.-10-07.1996 безтерміново, потребує постійного стороннього догляду та проживає разом з ОСОБА_1 .

30.09.2024 позивачем подано до військової частини НОМЕР_1 рапорт, в якому просив клопотати перед вищим командування про звільнення його, водія військової частини НОМЕР_1 , згідно п.п. "г" п.2 ч. 4 ст. 26, що зсилається на абзац 11, п. 3, ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 12.05.1992 із змінами та доповненнями, а саме у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з числа осіб з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , довідкою МСЕК №060353 та висновком ЛКК №1013 від 17.04.2024.

До рапорту позивачем додано наступні документи: копію паспорта та ІПН ОСОБА_1 ; витяг про місце реєстрації; копію паспорта та ІПН ОСОБА_2 ; витяг про місце реєстрації; копію свідоцтва про шлюб; копію довідки МСЕК №060353; копію посвідчення серії НОМЕР_4 ; копію висновку ЛКК №1013 від 17.04.2024.

За результатами розгляду вказаного рапорту, командуванням військової частини складено правовий висновок, яким повідомлено про те, що юридичної підстави для звільнення з військової служби немає, оскільки надана позивачем довідка ЛКК не може бути визнана документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого він підлягає звільненню з військової служби, оскільки висновок виданий такою комісією може підтверджувати лише відповідні обставини лише стосовно особи, яка не досягла 18 років.

Не погодившись з вказаними діями відповідача у відмові його звільненні з військової служби, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст.106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023 продовжувався строк дії воєнного стану в Україні.

Указом Президента України № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Загальні засади проходження в Україні військової служби врегульовано Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Згідно ч.1 ст.1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 ст.2 Закону №2232-XII передбачено зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Пунктом 12 ч.1 ст.1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З матеріалів справи встановлено, що позивач призваний на військову службу під час мобілізації та проходить військову службу позивач у військовій частині НОМЕР_1 .

Водночас, як свідчать матеріали справи, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною, яка є особою з інвалідністю ІІ групи.

Оцінюючи правові норми, які регулюють правові підстави для звільнення із військової служби, аналізуючи додані до матеріалів справи матеріали, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Так, відповідно до п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно з п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану на таких підставах: військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю; військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку; дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років; перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці; військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України; військовослужбовці, які є усиновлювачами, на утриманні яких перебуває (перебувають) дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, патронатними вихователями, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років; виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати; утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи; виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність, за умови що такі особи не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати; необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи; необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів; необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами; якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану; якщо їхнім близьким родичам (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, рідний (повнорідний) брат чи сестра) посмертно присвоєно звання Герой України за громадянську мужність, патріотизм, героїчне відстоювання конституційних засад демократії, прав і свобод людини, самовіддане служіння Українському народові, виявлені під час Революції Гідності (листопад 2013 року - лютий 2014 року).

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України врегульований Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153 (зі змінами) (далі - Положення № 1153).

Відповідно до абз. 2 п. 12 Положення №1153 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Пунктом 233 Положення №1153 закріплено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до п.241 Положення №1153 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Згідно з правовими нормами п.242 Положення №1153 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Позиція позивача у цій справі полягає у тому, що у нього наявне право на звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" п.2 ч.4 ст.26, що зсилається на абзац 11 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232- XII, у зв`язку з наявністю дружини ОСОБА_2 , з інвалідністю ІІ групи інвалідності.

Натомість, доводи представника відповідача полягають у тому, що згідно вимог підпункту "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232 військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби за наступних сукупних умов: необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

При цьому, відповідач наголошував, що згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу" №413 від 12.06.2013 необхідність постійного стороннього догляду, в тому числі за хворою дружиною, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Проте, всупереч вимогам зазначеної постанови, позивач до рапорту долучив довідку ЛКК щодо потреби його дружини у постійному догляді, а не МСЕК, що, на думку відповідача, є належною підставою для відмови позивачу у його звільненні з військової служби за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд звертає увагу на безпосередньому формулюванні абзац 11 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме на тому, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

У даному випадку звільнення з військової служби під час воєнного стану можливе за умови необхідності здійснення постійного догляду за дружиною (чоловіком) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

При цьому, наведена норма жодним чином не визначає та не ставить у залежність можливість звільнення військовослужбовця з військової служби за наявністю зазначених представником відповідача умов, як то необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Тобто, абзац 11 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" взагалі не передбачає документ, яким має підтверджуватися необхідність особи І чи ІІ інвалідності у постійному догляді.

Разом з тим, при вирішенні спору суд вважає за необхідне зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу.

Згідно вказаного Переліку військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Таким чином, щодо підстави звільнення з військової служби через такі сімейні обставини та інші поважні причини, як необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 визначено в яких випадках такі обставини підтверджуються висновком медико-соціальної експертної комісії (щодо осіб віком понад 18 років), а в яких висновком лікарсько-консультативної комісії (щодо осіб до 18 років).

Суд вважає доречним вказати на те, що в преамбулі Постанови №413, яка прийнята 12.06.2013, зазначено: "Відповідно до ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", статті 106 Кодексу цивільного захисту України, пункту 35 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 10.08.2012 №470, пункту 28 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 29.10.2012 №618, Кабінет Міністрів України постановляє:

1. Затвердити перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, що додається."

Тобто, на момент прийняття Постанови №413, стаття 26 Закону №2232-ХІІ не містила переліку сімейних обставин, що можуть бути підставою для звільнення, а містила лише посилання на відповідну постанову Кабінету Міністрів України.

Так, відповідно до ч.6 ст.26 Закону №2232-ХІІ (в редакції від 09.06.2013, чинної на час прийняття Постанови №413):

"6. Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: д) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких (150-94-п, 413-2013-п) встановлено Кабінетом Міністрів України;".

Під час дії воєнного стану п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ доповнений підпунктом "г" згідно з Законом №2122-IX від 15.03.2022 "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби осіб з інвалідністю та осіб, які доглядають за особами з інвалідністю і хворими дітьми", в редакції Закону №2169-IX від 01.04.2022 "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян".

Станом на час виникнення спірних правовідносин, норми статті 26 Закону №2232-ХІІ уже містили виключений перелік сімейних обставин, за якими можливе звільнення військовослужбовця з служби.

Так, пунктом 2 розділу II Прикінцеві положення Закону №2169-IX від 01.04.2022 "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян" було зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом одного місяця з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Суд зауважує, що норми Закону №2232-XII на відміну від Постанови №413 мають вищу юридичну силу у застосуванні до спірних правовідносин. Отже, до спірних правовідносин положення Постанови №413 не застосовуються. Це підтверджується і тим, що у подальшому набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21.05.2024 №582, якою військовослужбовців виключено з Постанови №413.

Такий правовий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 13.06.2024 у справі №520/21316/23, за подібних обставин справи, суті спору і правового регулювання.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що повноваження ЛЛК визначені в наказі Міністерства охорони здоров`я України 31.07.2013 №667 "Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання». Так, у затвердженій вказаним наказом Інструкції мова йде про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8).

При цьому, аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, є підстави для висновку, що вона визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду, то на переконання суду, такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема: 1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667.

Такий правовий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2024 у справі №120/1909/23, від 11.04.2024 у справі №420/16689/23 та від 13.06.2024 у справі №520/21316/23, які в силу ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних у даній справі правовідносин.

Матеріалами справи встановлено, що згідно довідки серії ВТЄ - 9 №060353 від 10.07.1996, дружині позивача, ОСОБА_2 , 10.07.1996 року встановлено другу групу інвалідності, внаслідок психічного розладу безтерміново.

Відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу №1013, затвердженого наказом МОЗ України 31.07.2013 №667, виданого 17.04.2024 року, ОСОБА_2 , 1967 р.н., особа з інвалідністю ІІ групи 13.06.-10-07.1996 безтерміново, за рівнем обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності контролювати свою поведінку, потребує постійного стороннього догляду та проживає разом з ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що довідка серії ВТЄ - 9 №060353 від 10.07.1996 та висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу №1013 від 17.04.2024, за формою затвердженою наказом МОЗ України від 31.07.2013 №667, було додано позивачем до рапорту про звільнення його з військової служби.

Проте, аналізуючи подані документи відповідач безпідставно відмовив позивачу у задоволенні його рапорту.

Суд зазначає та звертає увагу на те, що ІІ групу інвалідності дружині позивача, ОСОБА_2 , було встановлено ще 10.07.1996, а потребу у постійному сторонньому догляді за ОСОБА_2 визначено висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу №1013 від 17.04.2024.

При цьому, положення абзацу 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначає право військовослужбовця на звільнення з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Отже, наведені обставини очевидно свідчать про те, що у ОСОБА_1 наявне право на звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" п. 2 ч. 4 ст. 26, що зсилається на абзац 11 п.3 ч.12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232- XII, згідно поданого ним рапорту від 30.09.2024, однак вищевказаного відповідачем при розгляді вказаного рапорту не було враховано, що призвело до передчасного висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Таким чином, відмовляючи ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі підпункту "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", що зсилається на абзац 11 п.3 ч.12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232- XII, як військовослужбовцю, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану - у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною позивача - ОСОБА_2 , відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), тобто протиправно.

Враховуючи наведене, наявні правові підстави за задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволенні рапорта ОСОБА_1 про його звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" п.2 ч.4 ст.26, що зсилається на абзац 11 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-XII.

З огляду на зазначені вище обставини справи, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача в межах спірних правовідносин є зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" п.2 ч.4 ст.26, що зсилається на абзац 11 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами - у зв`язку необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною із числа осіб з інвалідністю II групи, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині цього рішення, та за наслідками його розгляду повідомити заявника про прийняте рішення у встановленому порядку.

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 74 -76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 та ч. ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.1-3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позивач у даній категорії справ звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання щодо стягнення судових витрат.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволенні рапорта ОСОБА_1 про його звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" п.2 ч.4 ст.26, що зсилається на абзац 11 п.3 ч.12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232- XII.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про його звільнення на підставі підпункту "г" п.2 ч.4 ст.26, що зсилається на абзац 11 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами - у зв`язку необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною із числа осіб з інвалідністю II групи, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині цього рішення, та за наслідками його розгляду повідомити заявника про прийняте рішення у встановленому порядку.

Згідно статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 );

Представник позивача - адвокат Соник Василь Васильович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000476 від 21.02.2020, видане Радою адвокатів Чернівецької області на підставі рішення №1/24 від 17.01.2020);

Відповідач - військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя В.О. Григораш