Справа № 320/2544/25
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

30 січня 2025 року 320/2544/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Вісьтак М.Я., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформленого протоколом від 19.11.2024 № 21 про відмову в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

20.01.2025 року одночасно із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом вчинення певних дій, а саме (орфографія, пунктуація та стилістика автора збережені): заборонити здійснювати щодо ОСОБА_1 процедури, передбачені для осіб, які не звільнені від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, зокрема: адміністративне затримання, доставлення до ТЦК та інші превентивні дії щодо ОСОБА_1 , з підстав невиконання ним вимог ТЦК.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 позивачу відмовлено у вжитті заходів забезпечення позову.

27.01.2025 позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони ТЦК та СП, які наділені правом здійснювати процедури призиву на військову службу під час мобілізації, зокрема ІНФОРМАЦІЯ_1 та їх посадовим особам, заборонити здійснювати призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тобто, здійснювати передбачені Порядком процедури Призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, передбачені ст.6, ст.98 «Порядку», передусім і щонайменше: заборонити адміністративне затримання, доставлення до ТЦК, притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 з підстав невиконання ОСОБА_1 вимог ТЦК, вимог, що стосуються лише осіб, які не звільнені від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період; направлення на проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації, відправлення на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби, оформлювати в порядку ст.98 «Порядку» документи, передбачені для військовозобов?язаного, який призивається на військову службу під час мобілізації, на особливий період та інші, окрім, перевірки підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення; заборонити здійснювати щодо позивача процедури примусу, передбачені Порядком для осіб, які не звільнені від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, зокрема: Національній поліції, СБУ, зокрема: (Фастівське РУП ГУНП в Київській області , тощо); заборонити: здійснювати щодо ОСОБА_1 процедури, передбачені для осіб, які не звільнені від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, зокрема: адміністративне затримання, доставлення до ТЦК та інші превентивні дії щодо ОСОБА_1 з підстав невиконання ОСОБА_1 вимог ТЦК, вимог, що стосуються лише осіб, які не звільнені від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Приписами ч. 1 ст. 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Згідно із ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частина шоста ст. 120 КАС України передбачає, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

29.01.2025 суддя Вісьтак М.Я., у провадженні якої перебуває справа № 320/2544/25, скерована для підвищення кваліфікації для участі у семінарі, організованому Національною школою суддів України, а відтак не мала права здійснювати правосуддя 29.01.2025. Відповідно останнім днем строку визначеного ч. 1 ст. 154 КАС України є 30.01.2025.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, заявник вказує, що може бути підданий процедурам призову на військову службу під час мобілізації, а також супутнім примусовим процедурам, як до особи яка не має права на звільнення. Також у заяві про забезпечення позову зазначено, що заявник може бути затриманий, примушений пройти військово-лікарську комісію та у подальшому набути статусу військовослужбовця, що унеможливить у подальшому поновлення його прав.

На підтвердження права на відстрочку, позивачем вказано, що він є батьком трьох неповнолітніх дітей, одна з яких проживає разом із ним. Як доказ перебування на утриманні дітей, позивач надає свідоцтва про народження дітей, де він зазначений батьком, копії заяв двох матерів, які зазначають, що він належним чином здійснює батьківські обов`язки, а також Довідку від 29.11.2024 видану Вишневим відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відсутність заборгованості зі сплати аліментів станом на 29.11.2024 щодо однієї з неповнолітніх дітей.

Крім цього, судом встановлено, що рішенням комісії від 30.12.2024 № 1/2704/24 ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу відмовлено у наданні відстрочки у зв`язку із відсутністю рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання з тим з батьків, який є військовозобов`язаним або письмовий договір між батьками проте, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень ст. 315 Цивільного кодексу України.

Разом з тим заявник не зазначає, які активні мобілізаційні заходи здійснювалися щодо нього, окрім долучення до заяви про забезпечення позову повістки № 1598932, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних.

Дослідивши викладені у заяві мотиви, а також з урахуванням поданих до заяви матеріалів, суд зазначає таке.

Вирішуючи питання щодо дотримання заявником вимог Кодексу адміністративного судочинства України стосовно змісту та форми заяви про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Частина 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначає види забезпечення позову, згідно з якою позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

З урахуванням зазначених норм чинного Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до частини 4 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для забезпечення позову є те, що подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При розгляді та вирішенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 28.01.2021 у справі №ЗД/460/11/20 в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Поряд з вказаним, необхідно зазначити, що визначений заявником спосіб забезпечення адміністративного позову фактично спрямований на майбутнє, оскільки жодних мобілізаційних заходів, передбачених постановою Кабінету міністрів України від 16.05.2024 № 560 «Про затвердження порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», які б вчинялись щодо останнього в заяві про забезпечення позову не зазначено.

Разом з тим, позивач не позбавлений можливості звернутися із заявою про забезпечення позову у подальшому, за наявності підстав, визначних законом.

Отже, з огляду на положення пункту 3 частини 1 статті 152 КАС України відсутні обставини для вжиття заходів забезпечення позову, тому подана заява є такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 150, 151, 152, 153, 154, 155, 156, 157 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 у справі до ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Копію ухвали надіслати ОСОБА_1 (видати) (його представнику).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Вісьтак М.Я.