Справа № 400/2570/23
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/2570/23

Перша інстанція: суддя Мельник О.М.,

повний текст судового рішення

складено 30.08.2024, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Ступакової І.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 08.02.2023 року №32;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області здійснити зарахування до стажу: період роботи з 03.01.1995 року по 05.10.2000 року (5 років 9 місяців 2 дні) період роботи з 03.05.2001 року по 05.09.2001 року (4 місяці 2 дні); період служби з 29.11.2015 року по 20.10.2016 року (10 місяців 21 день); період служби з 01.04.2022 року по 31.12.2022 року (9 місяців);

- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності - 18.01.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що відповідачем прийнято рішення про відмову в призначення пенсії, в якому відповідач вказав, що вік позивача 45 років 04 місяці 29 дні, страховий стаж становить 9 років 6 місяців 4 дні, що є недостатнім для призначення пенсії по інвалідності, згідно Закону №1058, оскільки необхідно мати для осіб з інвалідністю 2-3 групи на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема у віці від 43 років до досягнення особою 45 років включно 10 років. Позивач не погоджуючись з вказаною відмовою звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.08.2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом III групи, внаслідок поранення пов`язаного з захистом Батьківщини.

18.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ в Миколаївській області з заявою про призначення пенсії по інвалідності. Разом з заявою, позивачем було подано необхідні документи.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 08.02.2023 року №32 було відмовлено в призначенні пенсії ОСОБА_1 . В рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж, для призначення пенсії по інвалідності для осіб з інвалідністю III групи, становить 10 років, а страховий стаж позивача становить 9 років 6 місяців 4 дні. В той же час, відповідачем зазначено, що не зараховано до страхового стажу позивача періоди: Період роботи в колгоспі з 03.01.1995 року по 05.10.2000 року (5 років 9 місяців 2 дні) згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відсутня довідка про встановлення мінімуму трудової участі у господарстві та фактично відпрацьовані вихододні. Також, в зазначений період відсутні дані про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованої особи. Період роботи з 03.05.2001 року по 05.09.2001 року (4 місяці 2 дні) згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки в номері підстави звільнення наявне виправлення, яке не завірене належним чином та відсутні дані про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованої особи. Період служби з 29.11.2015 року по 20.10.2016 року (10 місяців 21 день) згідно довідки №5095д від 24.12.2016 року, оскільки відсутня довідка про грошове забезпечення за вказаний період та відсутні дані про нарахування заробітку та сплату страхових внесків в реєстрі застрахованої особи. Період служби з 01.04.2022 року по 31.12.2022 року (9 місяців) згідно довідки про грошове забезпечення №118 від 18.01.2023 року, оскільки в зазначений період відсутні дані про нарахування заробітку та сплату страхових внесків в реєстрі застрахованої особи. Таким чином, відповідачем не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 7 років 8 місяців 25 днів.

Вважаючи протиправними рішення органів Пенсійного фонду України про відмову в призначенні йому пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом. Так, позивач вважає, що такими діями органів Пенсійного фонду України порушено його право на призначення та отримання пенсії по інвалідності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно не враховано до страхового стажу 05.09.2001 року (4 місяці 2 дні); період служби з 29.11.2015 року по 20.10.2016 року (10 місяців 21 день); період служби з 01.04.2022 року по 31.12.2022 року (9 місяців).

Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.

Щодо періоду роботи з 03.05.2001 року по 05.09.2001 року.

Як вбачається зі змісту рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 08.02.2023 року №32 вказаний період не було зараховано до страхового стажу з огляду на те, що в номері підстави звільнення наявне виправлення, яке не завірене належним чином та відсутні дані про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованої особи.

Згідно з пунктами 23, 24 Порядку №637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів, або відповідно до вимог цього Порядку.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутність трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.

Судова колегія зауважує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці, оскільки неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 та від 16.04.2020 року у справі №159/4315/16-а.

Так, Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17 зазначив, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

У постанові від 06.03.2018 року у справі №754/14898/15-а Верховний Суд зауважив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Так, дійсно в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 як підстава внесення запису про звільнення позивача 05.09.2001 року за власним бажанням зазначено «пр. №30к от 09.09.2001» з виправленнями.

Зазначений в трудовій книжці запис про звільнення завірений печаткою підприємства та підписом директора.

Вирішуючи правомірність оскаржуваного рішенні в частині не зарахування періоду роботи з 03.05.2001 року по 05.09.2001 року, судова колегія враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 19.12.2019 року у справі №370/541/17, в якій суд звернув увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

При цьому, право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних.

Заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявника за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, висновок суд першої інстанції про неправомірність не врахування до страхового стажу з 03.05.2001 року по 05.09.2001 року (4 місяці 2 дні) є вірним.

Щодо зарахування періоду роботи з 29.11.2015 року по 20.10.2016 року та з 01.04.2022 року по 31.12.2022 року.

Як вбачається з рішення пенсійного органу про відмову у зарахуванні вказаних періодів, то період роботи з 29.11.2015 року по 20.10.2016 року не може бути зараховано, оскільки відсутня довідка про грошове забезпечення за вказаний період та відсутні дані про нарахування заробітку та сплату страхових внесків в реєстрі застрахованої особи.

Період роботи з 01.04.2022 року по 31.12.2022 року не зараховано до страхового стажу, оскільки в зазначений період відсутні дані про нарахування заробітку та сплату страхових внесків в реєстрі застрахованої особи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.14 Закону №1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи, організації, військові частини та органи, які виплачують заробітну плату (винагороду), грошове забезпечення, допомогу, надбавку або компенсацію - для осіб, зазначених у пунктах 6 - 9, 11 і 12 статті 11 цього Закону.

Згідно із частиною 2 статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як передбачено частинами 4 - 6, 9, 10 статті 20 Закону №1058-IV сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення.

Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники - фізичні особи, які не мають банківських рахунків, сплачують страхові внески шляхом готівкових розрахунків через банківські установи. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У разі якщо за період з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.

Згідно абз.3 ч.1 ст.21 Закону №1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до абзацу 4 частини 5 статті 21 Закону №1058-IV персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Таким чином, обов`язок щодо подання до Пенсійного фонду відомостей про заробітну плату застрахованої особи, на яку сплачено страхові внески, покладається саме на роботодавця.

Вказане кореспондується також з нормами ч.2 ст.20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI (надалі також - Закон №2464-VI) відповідно до яких персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Згідно ч.6 ст.20 Закону №2464-VI зміни та уточнення вносяться до відомостей реєстру застрахованих осіб у порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року №10-1 затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (надалі - Постанова №10-1).

Постановою Пенсійного фонду №8-1 від 27.03.2018 року були внесені зміни до Постанови №10-1, зокрема, в частині, що стосується даних облікової картки Реєстру застрахованих осіб, змін та уточнень до них.

Так, відповідно до п.2 розділу ІV Постанови №10-1 до облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме:

- персоніфіковані відомості про застрахованих осіб та інформація про нарахування страхових внесків, про трудовий та страховий стаж, особливі умови праці, які дають право на пільги в пенсійному забезпеченні та із загальнообов`язкового державного соціального страхування, період, який відповідно до законодавства зараховується до страхового стажу без сплати страхових внесків, кількість календарних днів перебування у трудових та цивільно-правових відносинах, проходження служби за відповідний місяць, що подаються страхувальниками у складі звітності;

- відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомога та компенсація, на які нараховано і з яких сплачено страхові внески), що подаються роботодавцями, - підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Згідно із п.3 розділу ІV Постанови №10-1 відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, нормами Постанови №10-1 передбачений порядок внесення інформації щодо застрахованих осіб до Реєстру застрахованих осіб, а також документи/відомості, на підставі яких формується відповідна інформація.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №770 затверджено Порядок подання відсутніх у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування персоніфікованих відомостей про грошове забезпечення та сплату страхових внесків за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року, необхідних для призначення пенсій військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам начальницького і рядового складу, поліцейським (надалі також Порядок №770).

Так, відповідно до п.3 Порядку №770 відомості про періоди служби, суми грошового забезпечення та сплату страхових внесків вносяться Пенсійним фондом України до реєстру застрахованих осіб на підставі інформації з податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за формами №8 ДР і №1 ДФ, які ДФС передає Пенсійному фонду України в електронному вигляді на центральному рівні в порядку, встановленому Пенсійним фондом України та ДФС. При цьому Пенсійний фонд України обчислює щомісячні суми грошового забезпечення виходячи із середнього розміру сум доходу квартальної звітності за формами №8 ДР і №1 ДФ за період, за який подано інформацію.

Згідно із п.4 Порядку №770 у разі відсутності інформації з податкового розрахунку сум доходу відомості про періоди служби, суми грошового забезпечення та сплату страхових внесків вносяться територіальними органами Пенсійного фонду України до реєстру застрахованих осіб на підставі поданого військовими частинами чи органами, які виплачують (виплачували) грошове забезпечення, або подаються органами, які уповноважені рішеннями керівників державних органів, до територіальних органів Пенсійного фонду України у вигляді звіту за формою згідно з додатком.

Згідно з п.5 Порядку №770 звіт подається у вигляді електронного документа (через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України з використанням кваліфікованого електронного підпису).

У разі неможливості подання звіту у вигляді електронного документа він подається на паперових носіях, завірений підписом керівника страхувальника або уповноваженого органу та скріплений печаткою (за наявності) (подається страхувальником або уповноваженим органом разом із звітом в електронній формі на електронних носіях інформації).

Звіт, надісланий поштою, не вважається таким, що поданий.

У свою чергу нормами п.п.9, 10 Порядку №770 на територіальний орган Пенсійного фонду України покладено повноваження щодо звіряння звіту, поданого відповідно до цього Порядку, з поданими страхувальником або уповноваженим органом раніше відомостями щодо кількості осіб і сум грошового забезпечення. А у разі виявлення недостовірних або помилкових відомостей, поданих та/або накопичених в електронних базах даних реєстру застрахованих осіб, не пізніше ніж через два робочі дні орган Пенсійного фонду України повідомляє страхувальнику або уповноваженому органу про виявлення розбіжностей.

Згідно положень п.14 Порядку №770 відповідальним за правильність заповнення звітності та достовірність даних є страхувальник або уповноважений орган.

Відповідно до п.15 Порядку №770 порядок подання, обліку та оброблення відсутніх у реєстрі застрахованих осіб персоніфікованих відомостей про грошове забезпечення та сплату страхових внесків, необхідних для призначення пенсій військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, поліцейським, відомості про яких становлять інформацію з обмеженим доступом, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики, Міноборони, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, МВС, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Управлінням державної охорони.

Однак, правлінням Пенсійного фонду України не затверджено порядку подання, обліку та оброблення відсутніх у реєстрі застрахованих осіб персоніфікованих відомостей про грошове забезпечення та сплату страхових внесків, необхідних для призначення пенсій військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, поліцейським, відомості про яких становлять інформацію з обмеженим доступом.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють порядок внесення відомостей про застрахованих осіб до Реєстру страхувальників, судова колегія дійшла висновку, що такий обов`язок та, відповідно, відповідальність за правильність заповнення звітності та достовірність даних, несе саме страхувальник або уповноважений орган.

При цьому, невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України не може позбавити позивача соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина (страхувальником), сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 року в справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 року в справі №490/12392/16-а, від 01.11.2018 року в справі №199/1852/15-а, від 27.02.2019 року в справі №638/5795/17, від 31.10.2019 року у справі №683/1814/16-а, від 23.03.2020 року в справі №535/1031/16-а та від 26.03.2020 року в справі №299/3616/16-а, від 02.08.2022 року в справі №560/4616/20.

Згідно довідок Форми ОК-5 та ОК-7 з Реєстру застрахованих осіб, ОСОБА_1 має сплачені страхові внески та страховий стаж за травень, червень, липень, серпень, вересень та жовтень 2016 року.

Згідно довідки військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 24.12.2016 року №5095д. ОСОБА_1 у період з 29.11.2015 року по 20.10.2016 року брав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Згідно довідки №18 від 06.02.2023 року, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі з 24.02.2022 року по теперішній час. Згідно запису у військовому квитку ОСОБА_1 , він проходить службу з 24.02.2022 року.

Відповідно до довідки №118 від 18 січня 2023 року, ОСОБА_1 отримував грошове забезпечення в ВЧ НОМЕР_3 в період з березня по грудень 2022 року, та в цей період було сплачено страхові внески.

Тож, беручи до уваги висновки Верховного Суду, які суд враховує в силу ч.5 ст.242 КАС України, а також ту обставину, що між сторонами відсутній спір щодо факту перебування позивача на службі в період з 29.11.2015 року по 20.10.2016 року, та з 01.04.2022 року по 31.12.2022 року, судова колегія вважає, що відсутність в довідці від 18.01.2023 року №118 і реєстрі застрахованих осіб чіткої інформації про сплату страхових внесків стосовно позивача не може мати наслідком позбавлення позивача права на зарахування такого періоду його діяльності до страхового стажу.

Отже, незарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 та військовій частині НОМЕР_3 з 29.11.2015 року по 20.10.2016 року, та з 01.04.2022 року по 31.12.2022 року відповідно, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України та є протиправним.

Щодо періоду роботи в колгоспі з 03.01.1995 року по 05.10.2000 року.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон №1058-IV.

Відповідно до приписів статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із приписами статті 62 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII), частини 1 статті 48 КЗпП України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних положень).

Згідно із пунктом 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (пункт 8 Основних положень).

Цією постановою також затверджений зразок трудової книжки колгоспника, який передбачає, що трудова книжка колгоспника містить окремі розділи, зокрема: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Зміст наведених норм свідчить, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема, про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 року по справі №120/2366/21-а.

Із наявної у матеріалах справи копії трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 вбачається, що вона містить відомості, що 03.01.1995 року позивач прийнятий на роботу в якості слюсаря в колгосп «Ульянівський», 05.10.2000 року позивач звільнений за власним бажанням. Водночас, у трудовій книжці не міститься записів щодо встановленого у колгоспі річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімуму трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Положеннями п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Частиною 1 статті 44 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина 3 статті 44 Закону №1058-IV).

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що ГУ ПФУ в Львівській області не було позбавлено права перевірити інформацію, яка зазначена у трудовій книжці, як того вимагає частина 3 статті 44 Закону №1058-IV.

Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1) право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до п.3.3 Порядку №22-1 передбачено, що орган, що призначає пенсію надає допомогу особам, що звертаються за призначенням пенсії, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Тобто, пенсійний орган, відповідно до своїх повноважень, зобов`язаний був надати позивачеві допомогу у витребуванні необхідних документів (зокрема, довідок про кількість встановленого мінімуму та відпрацьованих вихододнів), разом з тим, відмовивши у зарахуванні спірного періоду, при призначенні позивачеві пенсії по інвалідності, ГУ ПФУ у Львівській області не було вчинено дій у межах наданих йому законом повноважень щодо надання позивачеві допомоги у витребуванні необхідних зазначених документів, таких доказів матеріали справи не містять, а відповідачами суду не надано.

Підставою для відмови Пенсійного органу у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи у колгоспі з 03.01.1995 року по 05.10.2000 року стала відсутність довідки про встановлення мінімуму трудової участі у господарстві та фактично відпрацьовані вихододні.

Колегія суддів вважає, що ГУ ПФУ в Львівській області не було позбавлено права перевірити інформацію, яка зазначена у трудовій книжці щодо вказаного періоду роботи, як того вимагає частина 3 статті 44 Закону №1058-IV.

Проте, як вбачається з вищенаведених положень законодавства, пенсійним органом не було вчинено жодних дій направлених на надання позивачеві допомоги у витребуванні необхідних зазначених документів, зокрема довідок про кількість встановленого мінімуму та відпрацьованих вихододнів.

А отже, відмова ГУ ПФУ у Львівській області в частині не зарахування періодів трудової діяльності позивача згідно записів трудової книжки з 03.01.1995 року по 05.10.2000 року в колгоспі «Ульянівський» є передчасною.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що оскільки питання про право позивача на зарахування до стажу періоду його роботи в колгоспі з 03.01.1995 року по 05.10.2000 року потребує додаткової перевірки ГУ ПФУ у Львівській області, як територіального органу Пенсійного фонду, визначеного для вирішення цього питання за принципом екстериторіальності відповідно до абз.13 п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 року №22-1, тому належним способом захисту у даному випадку відповідно до положень ст.245 КАС України має бути зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.01.2023 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду, викладених у даній постанові.

Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовну вимогу про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 08.02.2023 року №32, однак передчасно задовольнив позов в частині вимог про зобов`язання зарахувати до стажу період роботи з 03.01.1995 року по 05.10.2000 року та в частині зобов`язання призначити, нарахувати та виплачувати позивачу пенсію по інвалідності з 18.01.2023 року.

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 08 лютого 2023 року №32.

Зобов`язати Головное управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 січня 2023 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду, викладених у даній постанові.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія І.Г. Ступакова