Справа № 162/723/24
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 162/723/24 пров. № А/857/839/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

з участю секретаря судового засідання Слободян І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 29 листопада 2024 року, що ухвалив суддя Глинянчук В.Д. у м. Любешів о 14 год. 45 хв. у справі № 162/723/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ІНА № 2756849 від 05 серпня 2024 року.

29 листопада 2023 року Любешівський районний суд Волинської області прийняв рішення, яким задовольнив позов.

Скасував постанову командира взводу № 2 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у Житомирській області старшого лейтенанта поліції Козачука Валентина Миколайовича серії ІНА № 2756849 від 05 серпня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрив.

Стягнув з Управління патрульної поліції у Житомирській області за рахунок відповідних бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судових витрат.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, констатуючи наявність в діях позивача кількох правопорушень, кваліфікував його дії лише за частиною 1 статті 121-3 КУпАП та, накладаючи стягнення, не застосував положення статті 36 КУпАП.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Таку позицію обґрунтовує тим, що, незважаючи на окремі недоліки постанови, суд визнав факт вчинення позивачем правопорушень передбачених статтею 125 КУпАП та частиною 1 статті 121-3 КУпАП, а тому помилково скасував оскаржену постанову лише з формальних підстав.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 05 серпня 2024 року відповідач прийняв постанову серії ІНА № 2756849 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача визнав винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 121-3 КУпАП, та наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1190 грн.

За змістом цієї постанови, позивач 05 серпня 2024 року о 03 год. 46 хв., керуючи транспортним засобом Ауді А6, рухався автодорогою М-07 «Київ-Ковель-Ягодин». без державного номерного знаку та не увімкнув аварійну сигналізацію при зупинці, чим порушив п.2.9 в ПДР України за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до п.2.9 в ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом без номерного знака.

Відповідальність за це правопорушення передбачена частиною 1 статті 121-3 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена доказами.

Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України, докази суду надають учасники справи.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апеляційний суд встановив те, що на підтвердження керування позивачем транспортним засобом без номерного знаку відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, надав відеозапис із відеореєстратора службового автомобіля та нагрудної камери поліцейських.

Оглянувши відеозапис із відеореєстратора службового автомобіля, апеляційний суд встановив, що на ньому зафіксований рух автомобіля Ауді А6 без номерного знаку.

Оглянувши відеозапис із нагрудної камери поліцейських апеляційний суду встановив, що на ньому зафіксована зупинка автомобіля Ауді А6 без номерного знаку за кермом якого перебував позивач.

Разом з тим, при складанні постанови про адміністративне правопорушення відповідач порушив вимоги статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка зобов`язує всебічно, повно і об`єктивно з`ясовувати обставини справи.

Апеляційний суд встановив, що у фабулі постанови відповідач зазначив кілька можливих порушень: рух транспортного засобу без номерного знаку (порушення пункту 2.9 «в» Правил дорожнього руху України) та зупинка без включення аварійної сигналізації (порушення пункту 9.9 ПДР України). Однак, без належного обґрунтування, притягнув позивача до відповідальності лише за порушення, передбачене частиною першою статті 121-3 КУпАП.

Це порушує принцип законності, закріплений у статті 2 КУпАП, і принцип визначеності, оскільки фабула постанови не узгоджується з її резолютивною частиною.

Отже, постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ІНА № 2756849 від 05 серпня 2024 року є протиправною і її необхідно скасувати.

Згідно з частиною 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, зважаючи на встановлені вище обставини щодо протиправності постанови в справі про адміністративне правопорушення та наведені норми матеріального права, апеляційний суд вважає, що постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ІНА № 2756849 від 05 серпня 2024 року необхідно скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача закрити.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки, апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Любешівського районного суду Волинської області від 29 листопада 2024 року в справі № 162/723/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складений 28.01.2025 року