Справа № 500/7021/24
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7021/24

29 січня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Тернопільській області), в якому :

- визнати протиправним та повністю скасувати податкове повідомлення-рішення №5 від 02.09.2024 від Головного управління ДПС у Тернопільській області про нарахування податкового зобов`язання у розмірі 366305,22 грн та нарахування штрафних санкцій у розмірі 91576,31 грн;

- визнати протиправним та повністю скасувати податкове повідомлення-рішення №5 від 02.09.2024 від Головного управління ДПС у Тернопільській області про нарахування податкового зобов`язання у розмірі 30525,44 грн та нарахування штрафних санкцій у розмірі 7631,36 грн;

- визнати протиправним та повністю скасувати податкове повідомлення-рішення №5 від 02.09.2024 від Головного управління ДПС у Тернопільській області про нарахування штрафних санкцій у розмірі 340,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в 2023 році він не отримував дохід від інших не встановлених фізичних осіб на не означений електронний платіжний засіб, та відповідно не мав обов`язку з декларування такого доходу. Вказує, що у період за 2023 рік у нього були відсутні будь які доходи, які мали б бути задекларовані в розумінні положень ПКУ. Відповідач безпідставно не взяв до уваги заперечення на акт перевірки з доданими банківськими виписками, які позивач вважає що подані з дотриманням строку, встановленого п.86.7 ст.86 Податкового кодексу. Також вказує, що відповідач не мав права застосовувати отриману від Національного банку України інформацію, оскільки така є банківською таємницею.

З урахуванням викладеного, просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 02.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 21.01.2025.

Відповідач, у відзиві від 18.12.2024 зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні. Зазначає, що перевіркою правильності визначення суми податку на доходи фізичних осіб, яка підлягає сплаті платником податку, встановлено, що ОСОБА_1 у 2023 році було отримано значні суми грошових переказів від фізичних осіб з використанням електронних платіжних засобів (далі ЕПЗ) (р2р-платежі). Таким чином, в період з 01.01.2023 по 31.12.2023 року фізична особа платник податку ОСОБА_1 фактично отримував інші доходи (грошові перекази від фізичних осіб), та з яких не сплачено податок.

З врахуванням наведеного, контролюючим органом оскаржуваними податковими-повідомленнями рішеннями донараховано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 366 305,22 грн та нараховано штрафну санкцію у розмірі 91 576,31 грн., донараховано військовий збір у розмірі 30 525,44 грн та нараховано штрафну санкцію у розмірі 7631,36 грн. та застосовано штраф у розмірі 340,00 грн за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік.

Щодо не врахування заперечень позивача на Акт перевірки вказує, що розгляд поданих заперечень проводився 29.08.2024, про що позивача було повідомлено.

Вважає, що ГУ ДПС у Тернопільській області діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судове засідання 21.01.2024 позивач не з`явився подав клопотання про розгляд справи без його участі, представник відповідача не заперечила щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області на підставі наказу від 07.06.2024 №1298-п проведено документальну невиїзну перевірку з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору ОСОБА_1 за період з 01.01.2023 по 31.12.2023.

Результати перевірки оформлено актом від 31.07.2024 №9540/19-00-24-05/ НОМЕР_1 .

В акті перевірки зазначено, що ОСОБА_1 у 2023 році було отримано значні суми грошових переказів від фізичних осіб з використанням електронних платіжних засобів (далі ЕПЗ) (р2р-платежі). Таким чином, в період з 01.01.2023 по 31.12.2023 року фізична особа платник податку ОСОБА_1 фактично отримував інші доходи (грошові перекази від фізичних осіб), та з яких не сплачено податок.

З врахуванням наведеного, контролюючим органом оскаржуваними податковими-повідомленнями рішеннями донараховано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 366 305,22 грн та нараховано штрафну санкцію у розмірі 91 576,31 грн., донараховано військовий збір у розмірі 30 525,44 грн та нараховано штрафну санкцію у розмірі 7631,36 грн. та застосовано штраф у розмірі 340,00 грн за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік.

У зв`язку з тим, що ФО ОСОБА_1 податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2023 не подав, податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору за 2023 ГУ ДПС у Тернопільській області визначило самостійно.

Встановлено порушення:

- підпункту 164.1.1 пункту 164.1 статті 164, підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI внаслідок чого, проведеною перевіркою донараховано податку на доходи фізичних осіб за результатами отриманих інших доходів у 2023 році в сумі 366305,22 грн.

- пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI внаслідок чого, проведеною перевіркою донараховано військового збору за результатами отриманих доходів у вигляді інших доходів за 2023 в сумі 30525,44 грн.

- підпункту 49.18.4 пункту 48.18 статті .49, пункту 179.1 статті 179 Кодексу, до ГУ ДПС у Тернопільській області декларацію про майновий стан і доходи за 2023 рік не подано.

Акт перевірки був отриманий позивачем 07.08.2024.

За результатами перевірки, винесено податкові повідомлення-рішення від 02.09.2024:

- №5, яким Позивачу у зв`язку з недекларуванням доходів у розмірі 2 035 029 грн було донараховано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 366 305,22 грн та нараховано штрафну санкцію у розмірі 91 576,31 грн;

- №5, яким донараховано військовий збір у розмірі 30 525,44 грн та нараховано штрафну санкцію у розмірі 7631,36 грн;

- №5, яким нараховано штрафну санкцію у розмірі 340,00 грн за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік.

Вважаючи винесені податкові повідомленням-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовує та визначає Податковий кодекс України (ПК України; тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно положень пп.20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Відповідно до положень п.75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Відповідно до положень підпункту 75.1.2. пункту 75.1 статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова (пункт 79.3 статті 79 ПК України).

Як слідує з матеріалів справи, підставою для проведення перевірки став лист Національного банку України від 20.03.2024 №24- 0006/21625/БТ (вх. ДПС №22529/5 від 22.03.2024), яким встановлено, що ОСОБА_1 у 2023 році було отримано значні суми грошових переказів від фізичних осіб з використанням електронних платіжних засобів ЕПЗ (р2р-платежі) у сумі 2035029,0 грн., але декларацію про майновий стан і доходи за 2023 рік ОСОБА_1 не подав, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір не сплачував.

Таким чином, в період з 01.01.2023 по 31.12.2023 року фізична особа платник податку ОСОБА_1 фактично отримував інші доходи (грошові перекази від фізичних осіб), та з яких не сплачено податок.

31.07.2024 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області складено Акт №9542/19-00-24-05/ "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору фізичної особи платника податків ОСОБА_1 НОМЕР_2 за період з 01.01.2023р по 31.12.2023".

Оцінюючи доводи позовної заяви вбачається, що вони зводяться виключно до незгоди позивача з висновками акту перевірки, які зроблені на підставі даних контролюючого органу та без врахування заперечень на акт перевірки.

Суд констатує, що документальну невиїзну перевірку позивача відповідач провів на підставі інформації НБУ про надходження на банківські рахунки позивача у 2023 році грошових коштів у загальній сумі 2 035 029,00 грн.

При цьому матеріали справи не містять доказів того, що позивачем під час перевірки податковому органу надавались пояснення щодо джерела походження зазначених коштів та правову підставу їх отримання, як не надано і жодних документів, які б підтверджували підстави отримання позивачем вказаної суми грошових коштів від фізичних осіб на його банківські рахунки та не здійснення їх декларування.

Судом відхиляються доводи позивача про безпідставне неврахування відповідачем заперечень на акт перевірки, з огляду на таке.

Відповідно до п.86.7 ст.86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Головне управління ДПС у Тернопільській області отримало подані Позивачем заперечення від 21.08.2024 та наступного дня повідомило ОСОБА_1 про розгляд заперечення, яке було призначене було до розгляду 29.08.2024 в приміщенні Головного управління ДПС у Тернопільській області.

Згідно з пп.86.7.3 п.86.7 ст.86 ПК України платник податків має право брати участь у процесі розгляду матеріалів перевірки особисто або через свого представника. Безпосередньо під час розгляду матеріалів перевірки платник податку має право надавати письмові та/або усні пояснення з приводу предмета розгляду.

Відсутність платника податку або його представника, повідомленого в передбаченому цією статтею порядку про час і місце розгляду матеріалів перевірки, не є перешкодою для розгляду матеріалів перевірки. Відповідно до пп.86.7.5 п.86.7 ст.86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу на підставі висновку комісії контролюючого органу з питань розгляду заперечень протягом п`яти робочих днів, наступних за днем прийняття такого висновку комісією і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків, у порядку, визначеному підпунктом 86.7.1 цього пункту.

Відповідач, 29.08.2024, розглянувши пояснення ОСОБА_1 від 21.08.2024 на акт від 31.07.2024р. №9542/19-00-24-05/ повідомили позивача про відмову у врахуванні вимог заперечення на акт від 31.07.2024р. №9542/19-00-24-05/ НОМЕР_1 .

З огляду на викладене, суд не вбачає в діях контролюючого органу порушення процедури розгляду заперечення на акт перевірки, а тому суд вважає дані доводи позивача необгрунтованими.

Безпідставними суд вважає і доводи позивача про те, що відповідач не мав правових підстав використовувати отриману від Національного банку України інформацію, яка становить банківську таємницю, оскільки такі спростовуються положеннями частини 5 статі 62-2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", відповідно до якої Національний банк України має право розкривати органам державної влади інформацію, що становить банківську таємницю та зібрану під час виконання ним його функцій, якщо така інформація може свідчити про правопорушення та/або використовуватися для запобігання, виявлення, припинення, розслідування правопорушень, притягнення винних осіб до відповідальності за їх вчинення.

При цьому, позивач в силу ст. 17 ПК України в ході проведення перевірки не був позбавлений права ознайомитись з листом Національного банку України, який став підставою для проведення перевірки, та надати відповідні пояснення щодо джерел походження коштів на його банківських рахунках.

Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до підпунктів 163.1.1, 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Як встановлено пунктом 164.1 статті 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За правилами підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу.

Статтею 165 ПК України визначено доходи, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Відповідно до п.п. 14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Аналіз вищенаведених нормативно правових актів, дозволяє суду виснувати, що будь-які кошти, які надходять фізичній особі на її картковий банківський рахунок є доходом, якщо особа не доведе що ці кошти не підпадають під виключення, які визначені ст.165 ПК України.

Під час податкової перевірки за відомостями наданими у встановленому порядку Національним банком України встановлено, що у 2023 році наявні значні обсяги переказів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі), а саме обсяг зарахувань на банківські рахунки позивача склав 2 035 029,00 грн.

Разом з тим, поповнення рахунків однієї фізичної особи з використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі), різними фізичними особами у значному обсязі та за відсутності в отримувача належного документального обґрунтування підстав для одержання таких грошових коштів свідчить про отримання фізичною особою ОСОБА_1 у 2023 році доходів в розмірі 2035029,00 грн. у вигляді інших доходів.

Під час перевірки податковим органом встановлено, що у періоді з 01.01.2023 по 31.12.2023 по платнику податків ОСОБА_1 , доходи у сумі 2 035029,00 грн., що надійшли на його банківські рахунки, не задекларовані. Враховуючи це, та факт ненадання позивачем жодних первинних документів з приводу одержання такої суми коштів, податковий орган цілком слушно вказав на порушення пп.164.2.20 п.164.2 ст.164, пп.168.2.1 п.168.2 ст.168, п.179.7 ст.179, п.161 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, у зв`язку з отриманням платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 у 2023 році грошових коштів у сумі 2 035 029,00 грн. від фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі), в результаті чого не був нарахований та сплачений за 2023 рік податок на доходи фізичних осіб у розмірі 366305,22 грн. (2035029,0 х 18% = 366305,22 грн. грн.) та військовий збір у розмірі 30525,44 грн (2035029,0 х 1,5% = 30525,44).

При цьому суд критично оцінює посилання позивача на виписку з його основного рахунку у АТ "Приватбанк", оскільки наявність основного рахунку не виключає наявності рахунків в інших банківських установах, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема відомостями про рахунки та операції ОСОБА_1 у АТ "ПУМБ", АТ "ТАСКОМБАНК", АТ "Укрсиббанк", АТ "Універсал Банк".

Таким чином, підсумовуючи встановлені обставини, суд вважає, що контролюючий орган дійшов правильного висновку про те, що фізична особа - платник податку ОСОБА_1 фактично отримував дохід, з яких не сплачувавПДФО та військовий збір, а також не подав декларацію про декларацію про майновий стан і доходи за 2023 рік.

Відтак, суд висновує, що жодна із підстав, наведених у позовній заяві не доводить що оскаржувані податкове повідомлення - рішення є протиправними.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення за встановленої судом безпідставності його вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.09.2024 №5, №5 та №5, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 29 січня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,Тернопільський р-н, Тернопільська обл.,46003, код ЄДРПОУ/РНОКПП 44143637);

Головуючий суддя Осташ А.В.