Справа № 420/15146/24
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/15146/24

Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К. Дата і місце ухвалення: 24.06.2024р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дідур Ігоря Миколайовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дідур Ігоря Миколайовича, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця Суворовського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дідур І.М. щодо безпідставного винесення у виконавчому провадженні №74077032 постанови від 06 травня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400 гривень;

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 06 травня 2024 року, винесену головним державним виконавцем Суворовського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дідур І.М., про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400 гривень у виконавчому провадженні №74077032.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що спірною постановою головний державний виконавець Суворовського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дідур І.М. необґрунтовано наклав на ОСОБА_1 штраф у розмірі 3400,00 грн. за невиконання без поважних причин у встановлений строк рішення Суворовського районного суду м.Одеси по справі №752/7784/19 про зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої неділі місяця з 12:00 год. до 18:00 год. поблизу місця проживання/знаходження матері та/або за місцем проживання/знаходження дитини, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_1 до досягнення дитиною десятирічного віку. Позивач зазначала, що вона об`єктивно не могла 05.05.2024р. о 12:00 год. забезпечити явку 9-річної ОСОБА_4 на зустріч з бабусею та батьком, оскільки її донька відмовилася від будь-якої комунікації з ними, в той час як судове рішення по справі №752/7784/19 не містить роз`яснення як змусити дитину його виконувати. Невиконання рішення суду відбулося з поважної причини. Та обставина, що дитина боїться своїх батька та бабусі не залежить від волевиявлення ОСОБА_1 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення від 24.06.2024р. з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення її позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що спірну постанову про накладення штрафу прийнято державним виконавцем Дідур І.М. на підставі складеного ним же 05.05.2024р. акту державного виконавця, в якому зазначено, що ОСОБА_1 начебто повторно не виконала рішення суду. Вказаний акт державного виконавця оскаржується в Суворовському районному суді м.Одеси у межах справи №523/9263/24. Суд дійшов передчасного висновку про правомірність постанови про накладення штрафу від 06.05.2024р. ВП №74077032 не дочекавшись результатів розгляду скарги боржника на незаконність акту державного виконавця від 05.05.2024р.

Також, апелянт посилається на те, що при вирішенні спору суд дійшов необґрунтованого висновку, що зазначені ОСОБА_1 обставини, які ускладнюють виконання рішення, не є поважними. Судом не враховано, що поважними причинами невиконання рішення суду, в розумінні норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, пов`язанні з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій. 05.05.2024р. ОСОБА_5 відмовилася йти на зустріч з бабусею та батьком, якого боїться. ОСОБА_1 не може проти воді дитини змушувати її йти на зустріч, застосовувати до неї фізичну силу або психологічний тиск. Те, що дитина боїться батька та не хоче його бачити, не залежить від волевиявлення ОСОБА_1 та є істотною перешкодою для забезпечення явки дитини на побачення.

ОСОБА_2 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Третя особа зазначає, що ОСОБА_1 ні свою явку, ні явку дитини за адресою виконання рішення суду не забезпечила, що свідчить про те, що вона свідомо уникнула виконання рішення суду по справі №752/7784/19 без поважних причин. Апелянтом не надано жодного доказу того, що ОСОБА_5 відмовилася йти на зустріч з бабусею та батьком.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні представників апелянта та третьої особи, колегія суддів перейшла до розгляду справи в порядку письмового провадження (ухвала від 29.01.25).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Одеського апеляційного суду від 26.06.2023р. по справі №752/7784/19 задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про участь у вихованні онуки.

Визначено ОСОБА_2 спосіб її участі у особистому вихованні онуки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом особистих зустрічей (побачень) кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_1 до досягнення дитиною десятирічного віку.

Встановлено порядок виконання рішення суду шляхом зобов`язання ОСОБА_1 забезпечувати побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля до досягнення дитиною десятирічного віку.

На виконання вказаного судового рішення Суворовським районним судом м.Одеси 22.01.2024р. видано виконавчий лист №752/7784/19.

07.02.2024р. головним державним виконавцем Суворовського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Серебряковою Г.В. відкрито виконавче провадження №74077032 з примусового виконання виконавчого листа №752/7784/19, виданого Суворовським районним судом м.Одеси 22.01.2024р.

22.04.2024р. державним виконавцем відповідача винесено постанову ВП №74077032 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700,00 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин.

05.05.2024р. головним державним виконавцем Суворовського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дідур І.М., за участю стягувача ОСОБА_2 та її представника за дорученням Крепосняк В.І. (батько дитини), складено акт державного виконавця.

Вказаним актом зафіксовано, що 11.59 год. 12.10 год. боржником ОСОБА_1 вдруге не виконано рішення суду. У визначений час ні боржник, а ні дитина ОСОБА_3 до місця виконавчих дій не з`явилися. Зі слід сусідки, яка відмовилася назватися та підписати акт, ОСОБА_1 з дочкою за адресою не мешкають з початку війни, а саме: АДРЕСА_1 . Жодного представника зі сторони боржника не з`явилось, клопотань про перенесення виконавчих дій не подавалось.

06.05.2024р. головним державним виконавцем Суворовського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дідур І.М. винесено постанову ВП №74077032 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400,00 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин.

Згідно вказаної постанови при здійсненні перевірки виконання рішення суду боржником ОСОБА_1 щодо забезпечення побачення у час та місці побачення, визначених рішенням, а саме: 05.05.2024р. (перша неділя місяця) о 12.00 год. у АДРЕСА_1 , боржник була відсутня за місцем проживання/знаходження та не забезпечила явку дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для особистої зустрічі з ОСОБА_2 . Державним виконавцем, відповідно до вимог статті 64-1 Закону, даний факт зафіксований актом державного виконавця від 05.05.2024р. у присутності представника стягувача Крепосняка В.І. Боржник ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про час та місце побачення шляхом надіслання їй повідомлення державного виконавця від 22.04.2024р. У період з 22.04.2024р. по 05.05.2024р. від ОСОБА_1 та її законного представника не надходили звернення, клопотання, заяви щодо виникнення поважних причин, які унеможливлюють забезпечення особистої зустрічі дитини з ОСОБА_2 05.05.2024р. о 12.00 год. у м.Одеса, вул. Далекосхідна, 22.

Не погоджуючись з правомірністю вказаної постанови про накладення штрафу, а також з правомірністю дій головного державного виконавця Суворовського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дідур І.М. щодо винесення цієї постанови ОСОБА_1 оскаржила їх в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції визнав обґрунтованим накладення на позивача штрафу за невиконання рішення суду, зазначивши, що ОСОБА_1 не надано доказів наявності поважних причин, які зумовили таке невиконання. За висновками суду, зазначені боржником обставини, які ускладнюють виконання рішення (відмова дитини від побачення), не є поважними у розумінні статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», що виключають відповідальність за виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 . При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Примусове виконання рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною здійснюється органами державної виконавчої служби.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно ч.4 ст.18 Закону №1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Статтею 32 Закону №1404-VIII встановлено, що за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентований статтею 64-1 Закону.

Частинами 1 4 статті 64-1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Аналогічні положення закріплено у п.10 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5.

Пунктом 7 розділу ХІ Інструкції №512/5 визначено, що при наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною, державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій в порядку, визначеному статтею 32 Закону.

Статтею 75 Закону №1404-VIII встановлена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Так, відповідно до ч.1 ст.75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. (ч.2 ст.75 Закону №1404-VIII)

Таким чином накладення штрафу є наслідком невиконання рішення боржником без поважних причин у встановлений виконавцем строк.

Аналізуючи наведені положення Закону України «Про виконавче провадження» в контексті цієї справи, потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин.

Таким чином, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Поважними, в розумінні наведених норм Закону, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

При цьому, як зазначив Верховний Суд у постановах від 17.08.2020р. по справі №160/4615/19, від 05.06.2024р. по справі №480/6452/23, сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Ухвалою від 29.07.2024р. колегія суддів зупинила провадження у справі №420/15146/24 до набрання законної сили судовим рішенням по справі №523/9263/24 за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Суворовського ВДВС у м. Одесі Південного МУМЮ (м. Одеса) Дідура І.М. щодо зазначення в акті державного виконавця від 05.05.2024р. у виконавчому провадженні №74077032 обставин та подій, що не відповідають дійсності.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 03.12.2024р. по справі №523/9263/24 відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Підставою для відмови зазначено недоведеність ОСОБА_1 тієї обставини, що не відповідає дійсності зазначення у відповідному акті від 05.05.2024р., що боржником не виконано рішення суду, у визначений час ані боржниця, ані дитина до місця виконавчих дій не з`явились.

При цьому, питання встановлення державним виконавцем наявності чи відсутності поважних причин не забезпечення ОСОБА_1 явки 05.05.2024р. дитини на побачення з бабусею судом при розгляді скарги у справі №523/9263/24 не досліджувалося, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що висновки суду, наведені в ухвалі від 03.12.2024р., жодним чином не впливають на вирішення даного спору.

При зверненні з даним позовом до суду та в обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що вона об`єктивно не могла 05.05.2024р. о 12:00 год. забезпечити явку 9-річної ОСОБА_4 на зустріч з бабусею та батьком, оскільки її донька відмовилася від будь-якої комунікації з ними, про що засобами телефонного зв`язку особисто повідомила державного виконавця.

Колегія суддів з матеріалів справи встановила, що державному виконавцю відповідача позивач неодноразово повідомляла про те, що вона не чинить перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 з дитиною, а неможливість спілкування викликана поведінкою дитини, яка відмовилися проводити час із бабусею та батьком, як її представником, а тому ця обставина, в силу приписів статей 63 та 75 Закону №1404-VІІІ, є поважною причиною невиконання рішення, істотною перешкодою для забезпечення явки дитини.

Зокрема, у зв`язку з існуванням вказаних обставин (відмови дитини від побачення з бабусею) ОСОБА_1 зверталася 13.03.2024р. до Одеського апеляційного суду із заявою про роз`яснення постанови від 26.06.2023р. по справі №752/7784/19, зокрема, щодо того як зобов`язати/змусити дитину ОСОБА_6 проти її бажання брати участь у побаченнях з бабусею.

Крім того, про вказану обставину позивач зазначала державному виконавцю при накладенні на неї штрафу постановою від 22.04.2024р., а також при звернені з позовом до суду щодо оскарження дій державного виконавця щодо неналежної перевірки причини невиконання 07.04.2024р. виконавчого документу (справа №523/6286/24).

З вказаного слідує, що станом на 05.05.2024р. державному виконавцю було відомо щодо можливого небажання дитини зустрічатися з ОСОБА_2 у визначені судовим рішенням по справі №752/7784/19 час та місце.

А відтак, на виконання вимог частини першої статті 18 Закону №1404-VIII, державний виконавець повинен був перевірити вказані обставини, за необхідності відкласти проведення виконавчих дій в порядку, визначеному статтею 32 Закону №1404-VIII, як це передбачено пунктом 7 розділу ХІ Інструкції №512/5. Однак, останній обмежився констатацією факту незабезпечення ОСОБА_1 явки дитини ОСОБА_3 на побачення з бабусею без вчинення жодної дії щодо з`ясування причин такої неявки.

До того ж, сторонами у справі не заперечується та підтверджується актом державного виконавця від 05.05.2024р., разом із ОСОБА_2 на побачення з дитиною прийшов її батько ОСОБА_7 , як представник ОСОБА_2 .

У справі №752/7784/19 встановлено порядок виконання рішення суду шляхом зобов`язання забезпечити побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожної першої неділі місяця з 12 год. до 18 год. поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_1 до досягнення дитиною десятирічного віку.

Порядок чи спосіб виконання зазначеного судового рішення, відповідно до статті 435 ЦПК України, судом не змінювався, доказів протилежного суду не надано.

Виконання судового рішення здійснюється у повній відповідності до його імперативного припису, викладеного в його резолютивній частині, при цьому не допускаючи будь яких відхилень щодо його виконання.

Таким чином, на думку колегії суддів, присутність батька дитини ОСОБА_7 на зустрічах стягувача з дитиною суперечить порядку та способу виконання судового рішення у справі №752/7784/19 та могло бути підставою для відмови дитини на побачення з бабусею, що державним виконавцем також не враховано.

При вирішенні даного спору колегія суддів враховує наявний в матеріалах справи висновок лікаря від 11.07.2019р., яким ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , рекомендовано виключення стресових ситуацій, заняття з психологом у зв`язку із встановленням у неї гострої невротичної реакції з загрозою формування стійкого невротичного стану.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюють вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основу відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

За такого правового врегулювання та обставин справи колегія суддів вважає, що небажання дитини станом на 05.05.2024р. спілкуватися з бабусею та батьком, може бути розцінено як поважна причина невиконання позивачем, як боржником, судового рішення у виконавчому провадженні, оскільки це фактично є примушуванням дитини, що може призвести до психологічного тиску на дитину та очевидно не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Колегія суддів наголошує, що саме державний виконавець повинен був з`ясувати причину незабезпечення ОСОБА_1 явки неповнолітньої ОСОБА_3 на зустріч 05.05.2024р. з ОСОБА_2 .

Більше того, зазначивши в акті від 05.05.2024р. про те, що зі слів сусідки ОСОБА_1 з дитиною не проживає за адресою з початку збройного вторгнення Російської Федерації на територію України, державним виконавцем не здійснено дій щодо встановлення (через призму поважності причин не забезпечення побачення дитини з бабусею) того, чи перебуває боржник у виконавчому провадженні станом на 05.05.2024р. на території України або ж чи нею вчинено дії щодо вивезення дитини з України з тим, аби захистити її від стресу, пов`язаного з вказаною обставиною, враховуючи підтверджений медичним висновком стан психологічного здоров`я дитини.

Однак, як вже зазначалося, державний виконавець не вчинив дій щодо встановлення поважних причин невиконання рішення суду, наслідком чого стало винесення постанови від 06.05.2024р. про накладення штрафу, яка не відповідає критерію обґрунтованості, визначеному п.3 ч.2 ст.2 КАС України, зокрема, що її прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено правомірність спірної постанови при накладення штрафу ВП №74077032 від 06 травня 2024 року та її скасування.

Що ж до вимог позивача про визнання протиправними дій головного державного виконавця Суворовського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дідур І.М. щодо безпідставного винесення у ВП №74077032 постанови від 06.06.2024р. про накладення штрафу, то колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки належним та таким, що призведе до відновлення порушених прав позивача у спірних правовідносинах способом захисту її прав буде визнання протиправною та скасування вказаної постанови.

При вирішенні спору суд першої інстанції допустив не повне з`ясування обставин справи та не правильне застосування норм Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення, на підставі п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду першої інстанції позивачем сплачено 1211,20 грн. судового збору (квитанція від 16.05.2024р.), а при поданні апеляційної скарги 1453,44 грн. (квитанція від 03.07.2024р.).

А відтак, у зв`язку з частковим задоволенням позову, з Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь позивача підлягає стягненню 1332,32 грн., що є пропорційним задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 06 травня 2024 року, винесену головним державним виконавцем Суворовського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дідур І.М. у виконавчому провадженні №74077032.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. 1-А Сортувальна, 36Г, м.Одеса, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1332,32 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 28 січня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук