Справа № 320/42526/24
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року справа №320/42526/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Приватного підприємства «Будпостач» до Рівненської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Приватне підприємство «Будпостач» (далі - позивач) з позовом до Рівненської митниці (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської митниці від 24.04.2024 №UA204150/2024/000020/2 про коригування митної вартості товарів;

- визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської митниці від 24.04.2024 №UA204150/2024/000021/2 про коригування митної вартості товарів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не навів жодних обґрунтованих підстав для витребування додаткових документів, не вказав жодних обґрунтованих доказів того, що надані позивачем документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена чи підлягає сплаті. Також позивач стверджує, що відповідач у спірних рішеннях не навів обґрунтування числового значення визначеної митної вартості товарів та фактів, які вплинули на таке коригування, чим не виконав вимоги статті 55 Митного кодексу України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами. Витребувано від позивача та відповідача докази.

Копія ухвали Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року була надіслана всім учасникам справи 27.09.2024, про що свідчать довідки про доставку електронного листа.

14.10.2024 до суду надійшли від позивача витребувані ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року письмові пояснення.

22.10.2024 до Київського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний Суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом із витребуваними доказами. У відзиві на позовну заяву відповідач наголосив, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, просив суд відмовити позивачу в задоволенні заявленого адміністративного позову в повному обсязі.

28.10.2024 до Київського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний Суд» від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. У вказаному клопотанні відповідач зазначає, що адміністративна справа №320/42526/24 не відноситься до категорії справ, що підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення.

Розглянувши дане клопотання суд не знаходить підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Тобто, за загальним правилом, відкриті у спрощеному позовному провадженні справи розглядаються судом без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Однак суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони може призначити судове засідання за наявності достатніх для цього обґрунтованих підстав.

Відповідно до частини шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Суд зазначає, що предметом позову є вимоги про визнання протиправними та скасування рішень Рівненської митниці від 24.04.2024 №UA204150/2024/000020/2 про коригування митної вартості товарів, від 24.04.2024 №UA204150/2024/000021/2 про коригування митної вартості товарів.

Враховуючи обставини справи та характер спірних правовідносин, суд вважає, що дана адміністративна справа може бути розглянута без проведення судового засідання.

Крім того, суд зауважує, що у поданому відповідачем клопотанні не наведені обґрунтовані обставини, які б свідчили про доцільність розгляду справи у судовому засіданні, а лише посилання на те, що адміністративна справа №320/42526/24 не відноситься до категорії справ, що підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Вказане не є достатньою підставою для здійснення розгляду цієї справи у судовому засіданні.

Суд зазначає, що згідно з ухвалою про відкриття провадження у цій справі сторонам була надана можливість повною мірою скористатися своїми процесуальними правами, у тому числі, але не виключно, надати суду відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення, пояснення з приводу заявлених позовних вимог, а також докази, які заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог КАС України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

При цьому, практика Європейського суду з прав людини (далі також - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі також - Конвенція), свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Ахеп v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 року «Varela Assali№contre le Portugal», заява №64336/01). Так, y випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (не в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідачів про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Щодо рішення Рівненської митниці від 24.04.2024 №UA204150/2024/000020/2 про коригування митної вартості товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2023 між Приватним підприємством «Будпостач» (покупець) та компанією SHAOXING KUNLUN IMP&EXP CO., LTD (Китай) (продавець) укладено контракт №1618, відповідно до якого продавець виробляє та продає, а покупець оплачує і отримує велосипеди в кількості, за ціною і на суму, згідно з проформою-інвойсом чи інвойсом, що є невід`ємною частиною контракту.

01.09.2023 продавець надав позивачу прайс-лист щодо ціни товарів, після чого, 06.09.2023 надав проформу інвойс №KL230323 на суму 637 880,00 доларів США.

19.12.2023 позивач згідно з контрактом від 01.09.2023 №1618 відкрив на ім`я продавця в BANK OF CHINA SHAOXING BRANCH акредитив №KIEI321696616 на суму 446 516,00 доларів США, для оплати товарів, вказаних у проформі інвойсі від 06.09.2023 №KL230323.

09.01.2024 продавець виписав комерційний інвойс №KL230323D для оплати товарів за ціною 121 578,70 доларів США.

16.01.2024 продавець виписав сертифікат походження №24C3306A2964/00005 на товари, що вказані в комерційному інвойсі.

29.01.2024 продавець передав товари перевізнику для доставки в Україну та одержав, як підтвердження передачі товарів, коносамент №234572629.

08.03.2024 позивач на підставі контракту від 01.09.2023 №1618 перерахував продавцю платіжною інструкцією в іноземній валюті №41 грошові кошти в розмірі 191 364,00 доларів США.

Також, як зазначив позивач, ним попередньо 24.02.2020 для організації перевезення товарів до України укладено з ТОВ «Мерск Україна Лтд» (експедитор) договір транспортного експедирування №UA00072711 та 14.02.2022 договір №UA00072649 з компанією Maersk A/S (Данія) (далі перевізник) для перевезення товарів до України на перевезення зовнішньоторговельних вантажів.

Так, 15.03.2024 для оплати позивачем наданих транспортних та експедиційних послуг, експедитор ТОВ «Мерск Україна Лтд» виписав рахунок фактуру №, а перевізник компанія Maersk A/S (Данія) виписав інвойс №.

02.04.2024 для підтвердження витрат на транспортування товарів експедитор ТОВ «Мерск Україна Лтд» виписав позивачу довідку про транспортні витрати №33.

На підставі залізничної накладної УМВС від 07.04.2024 №10886 товари були доставлені з порту Гданськ (Польща) до станції Клевань.

12.04.2024 позивач на підставі контракту від 01.09.2023 №1618 перерахував продавцю платіжною інструкцією в іноземній валюті №84 грошові кошти в розмірі 85 105,09 доларів США.

23.04.2024 позивач склав лист, в якому зазначив: «Вантаж який поставляється за контрактом №1618 від 01.09.2023 по інвойсу №KL230323D від 09.01.2024 на суму 121 578,70 доларів США позивачем не страхувався та не оплачувався перевізнику за страхування. Відповідно до інвойсу були здійснені такі оплати: Платіжне доручення №41 від 11.03.2024 на суму 191 364,00 доларів США. Використано 36 473,61 доларів США. Платіжне доручення №84 від 12.04.2024 на суму 85 105,09 доларів США. Використано повністю. Решта буде використана у наступних поставках.».

24.04.2024 позивач подав відповідачу митну декларацію №24UA20U9 для митного оформлення товарів, у якій митну вартість товарів визначив за основним методом за ціною договору (контракту), а у графі 22 декларації зазначив загальну суму за рахунком 121 578,70 доларів США.

Для підтвердження вартості до митної декларації №24UA20U9 позивач додав передбачені статтею 53 МК України документи, які вказані у графі 44 митної декларації, а саме: контракт від 01.09.2023 №1618 між позивачем та компанією SHAOXING KUNLUN IMP&EXP CO., LTD (Китай); проформа інвойс від 06.09.2023 №LK230323; комерційний інвойс від 09.01.2024 №KL230323D; прайс лист від 01.09.2024; договір транспортного експедирування від 24.02.2020 №UA00072711 між позивачем та експедитором ТОВ «Мерск Україна ЛТД»; договір від 14.02.2022 №UA00072649 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів між позивачем і перевізником компанією Maersk A/S (Данія); коносамент від 29.01.2024 №234572629; сертифікат походження №24C3306A2964/00005 від 16.01.2024; акредитив від BANK OF CHINA SHAOXING BRANCH №KIE від 19.12.2023; платіжна інструкція в іноземній валюті №41 від 08.03.2024; платіжна інструкція в іноземній валюті №84 від 12.04.2024; залізнична накладна УМВС №10886 від 07.04.2024; рахунок-фактура ТОВ «Мерск Україна Лтд» від 15.03.2024 № для оплати позивачем експедиторських послуг при транспортуванні товарів; інвойс компанії Maersk A/S (Данія) від 15.03.2024 № для оплати послуг з перевезення товарів; довідка ТОВ «Мерск Україна Лтд» про транспортні витрати від 02.04.2024 №33; лист про оплату від 23.04.2024; технічні характеристики від 23.04.2024; декларація митної вартості.

Проте, 24.04.2024 відповідач направив до позивача електронне повідомлення №10294, у якому зобов`язав надати додаткові документи: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; копію митної декларації країни відправлення, яку можливо розповсюдити до імпортованої партії товарів; банківські платіжні документи, що стосуються оплати за додаткові послуги; зазначені в гр. 24 накладної УМВС від 07.04.2024 №10886 - специфікації до інвойсу (7 шт.) MRN; транспортні документи та документи, що підтверджують понесені витрати за усім маршрутом перевезення товарів до митного кордону України; виписку з бухгалтерської документації.

У відповідь на вказане вище електронне повідомлення, позивач направив до митного органу лист 24.04.2024, у якому просив прийняти рішення щодо митного оформлення по митній декларації №24UA20U9 в терміни, без урахування часових нормативів, визначених статтею 53 МК України. Додаткові документи не були додані, оскільки, на думку позивача, для підтвердження митної вартості товару надано всі документи, передбачені статтею 55 МК України.

24.04.2024 Рівненська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів UA204150/2024/000020/2, яким визначила митну вартість імпортованих позивачем товарів велосипеди, за резервним методом та виписала картку відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні товарів №UA204150/2024/000113.

Відповідач обґрунтував вказане вище рішення наступним: «Митна вартість імпортованого товарів не може бути визнана за рівнем, визначеним декларантом, оскільки, подані до митного оформлення документи містять неточності: - в банківському платіжному документі від 19.12.2023 №КIEI321696616 зазначена сума 446516 USD, що не кореспондується з сумою наданого до митного оформлення інвойсу від 19.01.2024 №KL230323D; - в гр.24 залізничної накладної від 07.04.2024 №10886 зазначені MRN які до митного оформлення не надані; - в гр.24 залізничної накладної від 07.04.2024 №10886 специфікації до інвойсу (7шт.) які до митного оформлення не надані; - інвойс від 09.01.2024 №KL230323D підлягає оплаті до 08.04.2024. Разом з цим до митного оформлення не надані банківські платіжні документи, що підтверджують оплату; - заявлена вартість витрат на транспортування та навантаження, вивантаження та обробку не піддається логічному числовому обрахунку; - відповідно до коносаменту від 29.01.2024 №234572629 портом прибуття є Gdansk, Poland. Згідно наданої залізничної накладної від 07.04.2024 №10886 транспортування товарів залізничними шляхами здійснено за маршрутом Славков-Хрубешов-Ізов-Клевань. При цьому до МД не надано транспортних документів та документів, що підтверджують понесені витрати за усім маршрутом перевезення товарів до митного кордону України. Вищевказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неповних відомостей стосовно умов придбання товару, в тому числі і стосовно числових значень складових митної вартості…

За результатом проведеної відповідно до положень частини четвертої статті 57 МКУ процедури консультації з декларантом та у зв`язку із відсутністю у декларанта та митниці прийнятної до застосування (згідно положень глави 9 МКУ) інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (стаття 62 МКУ), інформації щодо складових вартості товарів наданої виробником для обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості (стаття 63 МКУ), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МКУ, митну вартість товарів скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 МКУ.

Митну вартість товару визначено на підставі цінової інформації про вартість товарів, митне оформлення яких здійснено за митною вартістю вищою, ніж заявлена декларантом, за митною декларацією від 11.03.2024 №UA500080/2024/003150 - 5,02 USD/кг. Числове значення митної вартості товару, враховуючи додатково наданий пакувальний лист від 09.01.2024 №KL230323D, у валюті рахунку становить 98336,78USD, що з урахуванням курсу НБУ на день подання митної декларації до митного оформлення у національній валюті України становить 7836750,0055 грн (5,02USD /кг* 39435,8кг* 39,586грн/1USD).».

З врахуванням визначеної відповідачем митної вартості позивач заявив товари за митною декларацією №24UA43U5, по якій були сплачені митні платежі: мито 202 636,39 грн, ПДВ 445 800,06 грн, всього 648 436,45 грн.

Щодо рішення Рівненської митниці від 24.04.2024 №UA204150/2024/000021/2 про коригування митної вартості товарів.

01.09.2023 між Приватним підприємством «Будпостач» (покупець) та компанією SHAOXING KUNLUN IMP&EXP CO., LTD (Китай) (продавець) укладено контракт №1618, відповідно до якого продавець виробляє та продає, а покупець оплачує і отримує велосипеди в кількості, за ціною і на суму, згідно з проформою-інвойсом чи інвойсом, що є невід`ємною частиною контракту.

01.09.2023 продавець надав позивачу прайс-лист щодо ціни товарів, після чого, 06.09.2023 надав проформу інвойс №KL230323 на суму 637 880,00 доларів США.

19.12.2023 позивач згідно з контрактом від 01.09.2023 №1618 відкрив на ім`я продавця в BANK OF CHINA SHAOXING BRANCH акредитив №KIEI321696616 на суму 446 516,00 доларів США, для оплати товарів, вказаних у проформі інвойсі від 06.09.2023 №KL230323.

22.01.2024 продавець виписав комерційний інвойс №KL230323E для оплати товарі за ціною 43 838,50 доларів США. 25.01.2024 продавець виписав сертифікат походження №24C3306А2964/00009 на товари, що вказані в комерційному інвойсі.

02.02.2024 продавець передав товари перевізнику для доставки в Україну та одержав, як підтвердження передачі товарів, коносамент №234618102.

08.03.2024 позивач на підставі контракту від 01.09.2023 №1618 перерахував продавцю платіжною інструкцією в іноземній валюті №41 грошові кошти в розмірі 191 364,00 доларів США.

Також, як зазначено позивачем, ним попередньо 24.02.2020 для організації перевезення товарів до України укладено з ТОВ «Мерск Україна Лтд» (експедитор) договір транспортного експедирування №UA00072711 та 14.02.2022 договір №UA00072649 з компанією Maersk A/S (Данія) (далі перевізник) для перевезення товарів до України на перевезення зовнішньоторговельних вантажів.

20.03.2024 для оплати позивачем наданих транспортних та експедиційних послуг, експедитор ТОВ «Мерск Україна Лтд» виписав рахунок фактуру №, а перевізник компанія Maersk A/S (Данія) виписав інвойс №.

02.04.2024 для підтвердження витрат на транспортування товарів експедитор ТОВ «Мерск Україна Лтд» виписав позивачу довідку про транспортні витрати №51.

На підставі залізничної накладної УМВС від 07.04.2024 №10886 товари були доставлені з порту Гданськ (Польща) до станції Клевань.

17.04.2024 позивач на підставі контракту від 01.09.2023 №1618 перерахував продавцю платіжною інструкцією в іноземній валюті №92 грошові кошти в розмірі 30 686,95 доларів США.

23.04.2024 позивач склав лист, в якому зазначив: «Вантаж який поставляється за контрактом №1618 від 01.09.2023 по інвойсу №KL230323Е від 22.01.2024 на суму 43 838,50 доларів США позивачем не страхувався та не оплачувався перевізнику за страхування. Відповідно інвойсу були здійснені такі оплати: платіжне доручення №41 від 11.03.2024 на суму 191 364,00 доларів США. Використано 13 151,55 доларів США. Платіжне доручення №92 від 17.04.2024 на суму 30 686,95 доларів США. Використано повністю. Решта буде використана у наступних поставках.».

24.04.2024 позивач подав відповідачу митну декларацію №24UA21U8 для митного оформлення товарів, у якій митну вартість товарів визначив за основним методом за ціною договору (контракту), а у графі 22 декларації зазначив загальну суму за рахунком 43 838,50 доларів США.

Для підтвердження заявленої митної вартості до митної декларації №24UA21U8 позивач додав передбачені статтею 53 МК України документи, які вказані у графі 44 митної декларації, а саме: контракт від 01.09.2023 №1618 між позивачем та компанією SHAOXING KUNLUN IMP&EXP CO., LTD (Китай); проформа інвойс від 06.09.2023 №LK230323; комерційний інвойс від 09.01.2024 NєKL230323E; прайс лист від 01.09.2024; договір транспортного експедирування від 24.02.2020 №UA00072711 між позивачем та експедитором ТОВ «Мерск Україна ЛТД»; договір від 14.02.2022 №UA00072649 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів між позивачем і перевізником компанією Maersk A/s (Данія); коносамент від 02.02.2024 №234618102; сертифікат походження №24C3306A2964/00009 від 25.01.2024; акредитив від BANK OF CHINA SHAOXING BRANCH №KIEI321696616 від 19.12.2023; платіжна інструкція в іноземній валюті №41 від 08.03.2024; платіжна інструкція в іноземній валюті №92 від 17.04.2024; залізнична накладна УМВС №10886 від 07.04.2024; рахунок-фактура ТОВ «Мерск Україна Лтд» від 20.03.2024 № для оплати позивачем експедиторських послуг при транспортуванні товарів; інвойс компанії Maersk A/S (Данія) від 20.03.2024 № для оплати послуг з перевезення товарів; довідка ТОВ «Мерск Україна Лтд» про транспортні витрати від 02.04.2024 №51; лист про оплату від 23.04.2024; технічні характеристики від 23.04.2024; декларація митної вартості.

24.04.2024 відповідач направив до декларанта електронне повідомлення №10296, у якому зобов`язав декларанта надати додаткові документи: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; виписку з бухгалтерської документації продавця; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваної партії товарів; транспортні (перевізні) документи за маршрутом Гданськ (Польща) - Славков (Польща); пакувальний лист; банківські платіжні документи, що стосуються оплати за інвойсом від 20.03.2024 №; додаткові письмові угоди (Додатки) до Договору транспортного експедирування від 24.02.2020 №UA00072711.

У відповідь на електронне повідомлення позивач направив до митного органу листа, у якому просив прийняти рішення щодо митного оформлення по митній декларації №24UA21U8 в терміни, без урахування часових нормативів, визначених статтею 53 МК України.

Додаткові документи не були додані, оскільки, на думку позивача, для підтвердження митної вартості товару надано всі документи, передбачені статтею 55 МК України.

24.04.2024 Рівненська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів UA204150/2024/000021/2, яким визначила митну вартість імпортованих позивачем товарів велосипеди, за резервним методом та виписала картку відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні товарів №UA204150/2024/000114.

Відповідач обґрунтував вказане вище рішення наступним: «Митна вартість імпортованого товарів не може бути визнана за рівнем, визначеним декларантом, оскільки…: - Сума платежу, що вказана у банківській платіжній інструкції від 08 .03.2024 №41 не кореспондується з вартістю оцінюваної партії товару, що зазначена у інвойсі від 22.01.2024 №KL230323E. Також у графі 70 банківської платіжної інструкції від 08.03.2024 №41 зазначено лише реквізити Контракту, без зазначення проформи - інвойсу або інвойсу, що стосується оцінюваної партії товару. Згідно коносаменту від 02.02.2024 №234618102 порт призначення Гданськ (Польща), згідно накладної УМВС від 07.04.2024 №10886 місце відправлення оцінюваних товарів Славкув (Польща). Таким чином до митного оформлення не надано транспортних (перевізних) документів за маршрутом Гданськ (Польща)-Славкув (Польща). До митного оформлення не надано банківські платіжні документи, що стосуються оплати за інвойсом від 20.03.2024 №. Пунктом 4.2 Договору транспортного експедирування від 24.02.2020 №UA00072711 передбачено додаткові письмові угоди (Додатки) до Договору, що до митного оформлення не надані. Пунктом 3.4 Контракту передбачено пакувальний лист, що до митного оформлення не надано. Вищевказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неповних відомостей стосовно умов придбання товарів, в тому числі і стосовно числових значень складових митної вартості…

За результатом проведеної відповідно до положень частини четвертої статті 57 Митного кодексу України процедури консультації з декларантом та у зв`язку із відсутністю у декларанта та митниці прийнятної до застосування (згідно положень глави 9 Митного кодексу України) інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних, подібних товарів (стаття 59-61 Митного кодексу України), достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (стаття 62 Митного кодексу України), інформації щодо складових вартості товарів наданої виробником для обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості (стаття 63 Митного кодексу України), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 Митного кодексу України, митну вартість товарів скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 Митного кодексу України.

Митну вартість товару визначено на підставі інформації щодо митної вартості товару, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 31.01.2024 №24UA17U1 - 5,02 USD/кг. Числове значення митної вартості товару, враховуючи додатково наданий пакувальний лист у валюті рахунку становить 60930,752 дол. США/кг, що з урахуванням курсу НБУ на день подання митної декларації до митного оформлення у національній валюті України становить 2412004,7487 грн (60930,752 дол. США * 39,586грн/дол.США).».

З врахуванням визначеної відповідачем митної вартості позивач заявив товари за митною декларацією №24UA42U6, по якій були сплачені митні платежі: мито 27 437,84 грн, ПДВ 60 363,26 грн, всього 87 801,10 грн.

Не погоджуючись з рішеннями про корегування митної вартості товарів Рівненської митниці від 24.04.2024 №UA204150/2024/000020/2 та №UA204150/2024/000021/2, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та враховує наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються МК України, Податковим кодексом України (далі ПК України) та іншими законами України з питань оподаткування.

МК України № 4495-VІ від 13.03.2012 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також регулює правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно із статтею 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК України).

Частиною сьомою статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені частиною восьмою вказаної статті, у тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення.

Статтями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГУТТ).

Згідно із частиною другою статті VII ГУТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, вважається загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, за переліком, що визначений частиною десятою статті 58 МК України, серед яких, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Згідно із статтею 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів. При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (пункт 1 частини п`ятої статті 54 МК України).

Цією ж статтею визначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, митний орган наділений правом письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені стттею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до положень статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частині п`ятій та шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частина третя статті 53 МК України).

Відповідно до частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГААТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

Відповідно до частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною другою статті 55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

інформацію про: право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 у справі № 21-591а15.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

24.04.2024 відповідач направив до позивача електронні повідомлення №10294 та №10296, у яких зазначив про виявлені недоліки та зобов`язав надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару.

Проте, суд вважає, що вказані відповідачем у повідомленнях від 24.04.2024 №10294 та №10296 недоліки не дають підстави для висновку про відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, та не може бути підставою для витребування у позивача додаткових документів.

Крім того, відповідач у вказаних електронних повідомленнях зобов`язав позивача надати додаткові документи, проте, не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити, чим необґрунтовано обмежив позивача в можливості довести митному органу правильність визначення митної вартості товару за основним методом.

Так, із матеріалів справи суд встановив, що з метою підтвердження заявленої митної вартості товарів позивач подав до відповідача повний пакет документів для підтвердження визначеної ним митної вартості товару, передбачений статтею 53 Митного кодексу України.

Відповідач в оскаржуваних рішеннях зазначив, що подані позивачем документи є неповними, містять розбіжності та неточності.

Проте суд критично оцінює зазначені висновки відповідача з огляду на таке.

Відповідачем у графі 33 оскаржуваного рішення від 24.04.2024 №UA204150/2024/000020/2 вказано: «в банківському платіжному документі від 19.12.2023 №КIEI321696616 зазначена сума 446516 USD, що не кореспондується з сумою наданого до митного оформлення інвойсу від 19.01.2024 №KL230323D; інвойс від 09.01.2024 №KL230323D підлягає оплаті до 08.04.2024. Разом з цим до митного оформлення не надані банківські платіжні документи, що підтверджують оплату».

У графі 33 оскаржуваного рішення від 24.04.2024 №UA204150/2024/000021/2 також митним органом зазначено: «Сума платежу, що вказана у банківській платіжній інструкції від 08.03.2024 №41 не кореспондується з вартістю оцінюваної партії товару, що зазначена у інвойсі від 22.01.2024 №KL230323E. Також у графі 70 банківської платіжної інструкції від 08.03.2024 №41 зазначено лише реквізити Контракту, без зазначення проформи - інвойсу або інвойсу, що стосується оцінюваної партії товару. До митного оформлення не надано банківські платіжні документи, що стосуються оплати за інвойсом від 20.03.2024 №.».

Судом з матеріалів справи встановлено, що відповідно до п. 1.3 контракту №1618 від 01.09.2023 товар поставляється окремими партіями. Пунктом 5.3 контракту №1618 від 01.09.2023 передбачено, що платежі за товар здійснюються покупцем на умовах і в строки, зазначені в проформі-інвойсі або інвойсі, шляхом банківського переказу на банківський рахунок Продавця. Згідно п. 5.4 контракту №1618 від 01.09.2023 Сторони прийшли до згоди, що оплата Товару може здійснюватися шляхом випуску Покупцем безвідкличного документарного акредитива на суму вартості Товару за відповідним інвойсом Продавця.

У проформі-інвойсі від 06.09.2023 №LK230323 в умовах оплати вказано USD 191364,00 передоплату та USD 446516,00 безвідкличний акредитив.

Суд вважає прийнятними аргументи позивача про те, що митному органу були надані підтверджуючі банківські платіжні документи разом із митною декларацією №24UA20U9: акредитив від BANK OF CHINA SHAOXING BRANCH №KIE від 19.12.2023; платіжна інструкція в іноземній валюті №41 від 08.03.2024; платіжна інструкція в іноземній валюті №84 від 12.04.2024 та із митною декларацією №24UA21U8: акредитив від BANK OF CHINA SHAOXING BRANCH №KIE від 19.12.2023; платіжна інструкція в іноземній валюті №41 від 08.03.2024; платіжна інструкція в іноземній валюті №92 від 17.04.2024.

Зі змісту вищевказаних платіжних інструкцій вбачається, що внесені позивачем кошти є частковою передоплатою на поставку, яка зазначена у проформі-інвойсі від 06.09.2023 №LK230323.

Крім того, у листі від 23.04.2024 позивач зазначив: «Вантаж який поставляється за контрактом №1618 від 01.09.2023 по інвойсу №KL230323D від 09.01.2024 на суму 121 578,70 доларів США позивачем не страхувався та не оплачувався перевізнику за страхування. Відповідно до інвойсу були здійснені такі оплати: Платіжне доручення №41 від 11.03.2024 на суму 191 364,00 доларів США. Використано 36 473,61 доларів США. Платіжне доручення №84 від 12.04.2024 на суму 85 105,09 доларів США. Використано повністю. Решта буде використана у наступних поставках.».

В іншому листі від 23.04.2024 позивачем вказано: «Вантаж який поставляється за контрактом №1618 від 01.09.2023 по інвойсу №KL230323Е від 22.01.2024 на суму 43 838,50 доларів США позивачем не страхувався та не оплачувався перевізнику за страхування. Відповідно інвойсу були здійснені такі оплати: платіжне доручення №41 від 11.03.2024 на суму 191 364,00 доларів США. Використано 13 151,55 доларів США. Платіжне доручення №92 від 17.04.2024 на суму 30 686,95 доларів США. Використано повністю. Решта буде використана у наступних поставках.».

З аналізу переліку поданих позивачем документів суд доходить висновку, що позивач подав необхідний перелік документів для підтвердження митної вартості поставленого товару, вичерпний перелік яких зазначений у частині другій статті 53 МК України. При цьому подані документи не містять розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості. Достовірність вказаних документів обґрунтованих сумнівів у суду не викликає. У матеріалах справи відсутні докази наявності у поданих позивачем для митного оформлення документів ознак підробки, натомість вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар. Відповідач не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування обставин, що надані до митних декларацій документи позивача є підробленими або містили неправдиву чи неповну інформацію.

Суд враховує висновки Верховного Суду висловлені у постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 826/7085/16, у якій Верховний Суд вказав, що відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України відсутність платіжних документів про оплату товару, наявність даних про його часткову оплату не можуть вплинути на заявлену митну вартість товару, оскільки вони не стоять у залежності/не спростовують ту вартість товару, що визначена у зовнішньоекономічному договорі (контракті) або документі, який його замінює, та додатків до нього: рахунку-фактурі (інвойс) або рахунку-проформі (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу). Названі документи формують зобов`язання у покупця на оплату товару у розмірі, встановленому у договорі, що свідчить про незмінність його вартості за умови відсутності платіжних документів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду висловленої у постанові від 27.04.2023 у справі №820/3767/16: розбіжності щодо умов оплати товару в документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумніву в достовірності задекларованої митної вартості.

У спірному рішенні від 24.04.2024 №UA204150/2024/000020/2 відповідач зазначив про те, що в гр.24 залізничної накладної від 07.04.2024 №10886 зазначені MRN які до митного оформлення ненадані; в гр.24 залізничної накладної від 07.04.2024 №10886 специфікації до інвойсу (7шт.) які до митного оформлення ненадані.

Суд звертає увагу на те, що вказані транзитні декларації є документами, що застосовуються для товарів, які перетинають територію Євросоюзу транзитом як гарантія доставки товару до місця призначення.

При цьому, такий вид документу не визначений статтею 53 Митного кодексу України як документ, який підтверджує митну вартість товару.

У спірному рішенні від 24.04.2024 №UA204150/2024/000020/2 відповідач посилається на те, що декларантом заявлена вартість витрат на транспортування та навантаження, вивантаження та обробку не піддається логічному числовому обрахунку; відповідно до коносаменту від 29.01.2024 №234572629 портом прибуття є Gdansk, Poland. Згідно наданої залізничної накладної від 07.04.2024 №10886 транспортування товарів залізничними шляхами здійснено за маршрутом Славков-Хрубешов-Ізов-Клевань. При цьому до МД не надано транспортних документів та документів, що підтверджують понесені витрати за усім маршрутом перевезення товарів до митного кордону України, з приводу чого суд зазначає таке.

Позивачем до митного оформлення подано довідку ТОВ «Мерск Україна Лтд» про транспортні витрати від 02.04.2024 №33, у якій вказано вартість перевезення товарів у п?яти контейнерах, зокрема у доларах США: Оформлення документації у Гданську, Польща - 55,33 доларів США; Операційні послуги терміналу у Гданську, Польща - 1106,61 доларів США; Залізничне перевезення Гданськ, Польща - пункт пропуску Грубешів-Ізов на кордоні Польща/Україна, становить 12 000 доларів США; -Залізничне перевезення пункт пропуску Ізов, Україна - Клевань, Україна 1 000 доларів США; Разом у грн за територією України - 476 543,38 грн. Разом у доларах США за територією України - 13 161,94 доларів США.

Саме до вартості операційних послуг терміналу у порту Гданськ, Польща включені послуги з вивантаження контейнерів із судна та завантаження на залізничний транспорт. При цьому, у довідці вказана також вартість витрат у гривнях та доларах США по кожному з п?яти контейнерів.

Також, у рішенні від 24.04.2024 №UA204150/2024/000021/2 митним органом вказано: «Згідно коносаменту від 02.02.2024 №234618102 порт призначення Гданськ (Польща), згідно накладної УМВС від 07.04.2024 №10886 місце відправлення оцінюваних товарів Славков (Польща). Таким чином до митного оформлення не надано транспортних (перевізних) документів за маршрутом Гданськ (Польща)-Славкув (Польща).».

Проте, позивачем до митного оформлення було подано довідку ТОВ «Мерск Україна Лтд» про транспортні витрати від 02.04.2024 №51, у якій вказано вартість перевезення товарів у двох контейнерах, зокрема у доларах США: залізничне перевезення Гданськ, Польща - пункт пропуску Грубешів-Ізов на кордоні Польща/Україна, становить 4 800 доларів США; залізничне перевезення пункт пропуску Ізов, Україна - Клевань, Україна 400 доларів США. Разом у грн. за територією України - 192 585,98 грн. Разом у доларах США за територією України - 5 296,04 доларів США.

Отже, вказані довідки від 02.04.2024 №33 та №51 містять відомості, які визначені статтею 52 Митного кодексу України.

Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14 зазначив, що «...якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів...».

Таким чином, враховуючи позицію Верховного Суду, суд вважає належним та достатнім доказом на підтвердження розміру витрат на перевезення подані позивачем до митного оформлення та до суду довідки ТОВ «Мерск Україна Лтд» від 02.04.2024 №33 та №51 про транспортні витрати. Як наслідок, у відповідача були відсутні підстави для витребування додаткових документів.

Стосовно твердження відповідача у рішенні від 24.04.2024 №UA204150/2024/000021/2, що пунктом 3.4 Контракту передбачено пакувальний лист, який до митного оформлення не надано, суд звертає увагу, що на законодавчому рівні відсутнє визначення пакувального листа та його складових (реквізитів).

Пакувальний лист (англ. Packing List) - супровідний документ до вантажу, де дається перелік усіх видів, артикулів і сортів товарів, що перебувають у кожному товарному місці.

Затвердженої форми пакувального листа та вимог щодо його заповнення законодавством України та міжнародним законодавством не передбачено.

Крім цього, згідно частиною другою статті 53 Митного кодексу України пакувальний лист не є первинним документом, що підтверджує митну вартість товарів та може бути прийнятий до уваги виключно як додаткова інформація.

Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача щодо неможливості перевірки відомостей, що підтверджують вартість товару, через ненадання декларантом вказаного документу та вважає, що позивач при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару надав повний пакет документів відповідно до переліку, визначеного частиною другою статті 53 МК України.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що підстави прийняття рішень від 24.04.2024 №UA204150/2024/000020/2 про коригування митної вартості товарів та від 24.04.2024 №UA204150/2024/000021/2 про коригування митної вартості товарів є необґрунтованими.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, що позивач із митними деклараціями №24UA20U9 та №24UA21U8 надав необхідні документи, що підтверджують митну вартість, ці документи підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та містять відомості щодо ціни, що підлягає сплаті за ці товари. Заявлена позивачем митна вартість товару, визначена за першим методом, підтверджується належними документами, які містять повні та достовірні відомості про митну вартість товару, отже відсутні підстави для застосування другорядних методів визначення митної вартості товару.

Крім того, у постанові від 05.02.2019 у справі № 816/1199/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), має бути доведено, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

Суд враховує надані позивачем аргументи стосовно складових митної вартості імпортованого товару.

Так, вага нетто товарів зазначена декларантом у графі 38 митної декларації від 24.04.2024 №24UA20U9 та становить 39 435,80 кг. Митна вартість товарів була визначена декларантом за основним методом з врахуванням ціни у розмірі 121 578,70 доларів США, що зазначена в комерційному інвойсі, а також витрат на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України, тобто до кордону України, в розмірі 476 543,38 грн. та 13 161,94 доларів США, що зазначені у довідці про транспортні витрати. Інші витрати, перелік яких визначено у частині десятій статті 58 МК України, позивач при ввезенні товарів в Україну не поніс. В результаті, митна вартість товарів становить 5 810 386,36 грн. яка вказані у графі 47 митної декларації №24UA20U9, як база оподаткування, до якої включено: 4 812 814,42 грн. ціна товару, що зазначена в комерційному інвойсі; 476 543,38 грн. вартість перевезення водним транспортом, що зазначена у довідці про транспортні витрати та у графі 20 ДМВ; 521 028,56 грн. витрати на навантаження, вивантаження, обробку та залізничне перевезення, що по курсу НБУ становить 13 161,94 доларів США, яка вказана у довідці про транспортні витрати та графі 21 ДМВ.

Вага нетто товарів зазначена декларантом у графі 38 митної декларації від 24.04.2024 №24UA21U8 та становить 12 137,60 кг. Митна вартість товарів була визначена декларантом за основним методом з врахуванням ціни у розмірі 43 838,50 доларів США, що зазначена в комерційному інвойсі, а також витрат на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України, тобто до кордону України в розмірі 192 585,98 грн. та 5 296,04 доларів США, що зазначені у довідці про транспортні витрати. Інші витрати, перелік яких визначено у частині десятій статті 58 МК України, позивач при ввезенні товарів в Україну не поніс. У результаті, митна вартість товарів становить 2 137 625,88 грн., яка вказані у графі 47 митної декларації №24UA21U8, як база оподаткування, до якої включено: 1 735 390,8610 грн. ціна товару, що зазначена в комерційному інвойсі; 192 585,98 грн. вартість перевезення водним транспортом, що зазначена у довідці про транспортні витрати та у графі 20 ДМВ; 209 649,0394 грн. витрати на навантаження, вивантаження, обробку та залізничне перевезення, що по курсу НБУ становить 5 296,04 доларів США та зазначена у довідці про транспортні витрати та графі 21 ДМВ.

Проте, відповідач скорегував митну вартість товарів у рішеннях від 24.04.2024 №UA204150/2024/000020/2 та №UA204150/2024/000021/2 за резервним методом з розрахунку 5,02 USD/кг.

Суд встановив, що джерелом інформації для коригування митної вартості товару у рішенні від 24.04.2024 №UA204150/2024/000020/2 слугувала митна декларація від 11.03.2024 №UA500080/2024/003150, а у рішенні від 24.04.2024 №UA204150/2024/000021/2 - митна декларація від 31.01.2024 №24UA17U1.

Однак, спірні рішення про коригування митної вартості товарів не містять порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Відповідач не довів, що вартість товару, яку взято за основу для коригування вартості згідно зі спірними рішеннями, визначено з урахуванням індивідуальних ознак (фірми-виробника, якості тощо).

У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 19.06.2018 у справі № 826/6346/16, від 31.01.2018 у справі № 813/7272/13-а, від 02.03.2018 у справі № 804/2997/17.

Оскільки відповідач не довів правомірності коригування митної вартості товару позивача, суд дійшов висновку, що спірні рішення є необґрунтованими та підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

За таких обставин позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування рішень від 24.04.2024 №UA204150/2024/000020/2 та №UA204150/2024/000021/2 про коригування митної вартості товарів підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 у справі «Чуйкіна проти України» (Chuykina v. Ukraine) зазначив, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином статтею 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції.

Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia) та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia).

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно із частиною першою статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 11 043,56 грн., що підтверджується наявною у справі платіжною інструкцією від 27.09.2024 №1470.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору на суму 11 043,56 грн., підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Рівненської митниці.

Керуючись статтями ст. 243-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської митниці від 24.04.2024 №UA204150/2024/000020/2 про коригування митної вартості товарів.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської митниці від 24.04.2024 №UA204150/2024/000021/2 про коригування митної вартості товарів.

4. Стягнути на користь Приватного підприємства «Будпостач» (ідентифікаційний код 24267110, місцезнаходження: 02099, місто Київ, вулиця Бориспільська, 9-Е, кім. 314) судовий збір у розмірі 11 043,56 грн. (одинадцять тисяч сорок три гривні 56 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Рівненської митниці (ідентифікаційний код ВП 43958370, місцезнаходження: 33028, місто Рівне, вул. Соборна, 104).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.