Справа № 120/7699/24
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 січня 2025 р. Справа № 120/7699/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сутисківської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Сутисківської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, в якій позивач просить скасувати рішення:

від 08.04.2024 року №462, яким селищна рада вирішила надати згоду на поділ земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0231 площею 14,1413 га;

від 02.05.2024 року №464, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на території Сутисківської селищної ради: площею 11,5350 га, кадастровий №:01:001:0265; площею 2,6063, кадастровий номер №:01:001:0266;

від 02.05.2024 року №465, яким вирішено віднести до самозалісненої земельну ділянку площею 11,5350 га кадастровий №:01:001:0265;

від 02.05.2024 року №466, яким вирішено заліснити земельну ділянку площею 2,6063 кадастровий номер №:01:001:0266.

Ухвалою суду від 17.06.2024 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

24.06.2024 року представником відповідача поданий відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що приймаючи спірні рішення, селищна рада діяла на підставі повноважень, наданих їй положеннями законодавства України.

На підставі матеріалів справи, судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.11.2023 року по справі №120/11853/23, зокрема, зобов`язано Сутисківську селищну раду з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду за наслідками розгляду цієї справи, у місячний строк після завершення (припинення або скасування) в Україні воєнного стану розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на території Сутисківської селищної ради, поза межами населеного пункту, за рахунок земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0231 площею 14,1413, цільове призначення 16.00 "Землі запасу".

В подальшому, рішенням Сутисківської селищної ради від 08.04.2024 року №462, селищна рада вирішила надати згоду на поділ земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0231 площею 14,1413 га.

Рішенням Сутисківської селищної ради від 02.05.2024 року №464 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на території Сутисківської селищної ради: площею 11,5350 га, кадастровий №:01:001:0265; площею 2,6063, кадастровий номер №:01:001:0266.

Рішенням Сутисківської селищної ради від 02.05.2024 року №465 вирішено віднести до самозалісненої земельну ділянку площею 11,5350 га кадастровий №:01:001:0265.

Рішенням Сутисківської селищної ради від 02.05.2024 року №466 вирішено заліснити земельну ділянку площею 2,6063 кадастровий номер №:01:001:0266

Вважаючи вказані рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 142 Конституції України встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Як визначено у статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу. (стаття 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III, тут і надалі в редакції від 28.05.2024, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення).

У відповідності до положень ст. 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.

У відповідності до ч.1 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Приписами ч.1 ст.123 Земельного кодексу України обумовлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Ч.3 ст.123 Земельного кодексу України передбачено, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок здійснюється шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Справжність підпису на такій згоді засвідчується нотаріально.

Земельні ділянки можуть бути об`єднані, якщо вони мають однакове цільове призначення. У разі поділу земельної ділянки, об`єднання земельних ділянок сформовані земельні ділянки зберігають своє цільове призначення.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про землеустрій» від 22 травня 2003 року №858-IV (далі - Закон № 858-IV) документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Особливим видом такої документації є документація із землеустрою, яка одночасно є містобудівною документацією, - комплексні плани просторового розвитку територій територіальних громад, генеральні плани населених пунктів, детальні плани територій. Затверджена документація із землеустрою є публічною та загальнодоступною.

Серед видів документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Згідно з ст. 50 Закону № 858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляються у разі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності (крім випадків формування земельних ділянок за іншою документацією із землеустрою) та у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом. Проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки також можуть передбачати поділ, об`єднання земельних ділянок, які перебувають у власності однієї особи.

27 травня 2021 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28 квітня 2021 року № 1423-ІХ (далі - Закон № 1423-ІХ).

Згідно закону № 1423-ІХ розділ X Земельний кодекс України доповнено пунктом 24, відповідно до якого землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

В той же час, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. (підпункти "а", "в" частини першої статті 12 Земельного кодексу України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності не рідше ніж один раз на місяць (ч. 5 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

Сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради (ч. 12 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

Враховуючи приписи статті 79-1 Земельного кодексу України, Сутисківська селищна рада як власник та розпорядник земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0231 площею 14,1413 га, має повноваження стосовно прийняття рішень щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо поділу вказаної земельної ділянки та, відповідно, прийняття рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної власності.

При цьому, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту перебування вищезазначеної ділянки у користуванні позивача, станом на дату прийняття рішення від 08.04.2024 року №462, згода на її поділ з урахуванням положень статті 56 та статті 79-1 Закону № 858-IV не вимагається.

Обмежень щодо суб`єктного складу, якому розпорядник має право надавати дозвіл на виготовлення технічної документації щодо поділу земельної ділянки не містить.

Окрім того, Сутисківська селищна рада не порушила загального правила при поділі земельної ділянки, оскільки цільове призначення земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0231 площею 14.1413 га. цільове призначення 16.00 "Землі запасу" змінено не було тому що рішенням Сутисківської селищної ради від 08.04.2024 №462. селищна рада вирішила надати згоду на поділ земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0231 площею 14,1413 га.

Також рішенням Сутисківської селищної ради від 02.05.2024 №464 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на території Сутисківської селищної ради - площею 11,5350 га, кадастровий №:01:001:0265: - площею 2,6063. кадастровий номер №:01:001:0266.

Пунктом 29 Порядку № 1051 визначено, що у разі поділу чи об`єднання земельній ділянці присвоюється новий кадастровий номер.

Отже, Сутисківська селищна рада мала право змінювати цільове призначення земельних ділянок площею 11,5350 га, кадастровий №:01:001:0265: площею 2,6063 га, кадастровий номер №:01:001:0266.

Відповідно до частини першої-п`ятої ст. 57-1 ЗК України самозалісена ділянка - це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0.5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом. Віднесення земельної ділянки приватної власності до самозалісеної ділянки здійснюється її власником, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності - органом, який здійснює розпорядження нею. Віднесення земельної ділянки, що перебуває у користуванні, заставі, до самозалісеної ділянки здійснюється за погодженням із землекористувачем, заставодержателем. Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства. Віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про належність всіх її угідь до угідь самозалісеної ділянки. Земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення зазначених відомостей до Державного земельного кадастру. Віднесення земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється без розроблення документації із землеустрою. Віднесення земельної ділянки, несформованої як об`єкт цивільних прав, а також земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, але відомості про яку не внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється відповідно до документації із землеустрою, на підставі якої відомості про земельну ділянку вносяться до Державного земельного кадастру.

З огляду на вище викладене Сутисківською селищною радою була дотримана процедура щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної.

На підставі вищезазначеного, рішення Сутисківської селищної ради від 08.04.2024 №462, від 02.05.2024 №464, від 02.05.2024 №465 та від 02.05.2024 №466 є законними та не підлягають скасуванню.

В той же час, лист ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 31.05.2024 №0-222-0.3-4884/2-24, на який посилається представник позивача, обґрунтовуючи позовні вимоги, не може свідчити про протиправність рішення селищної ради про віднесення земельної ділянки до самозалісненої та заліснення земельної ділянки, оскільки рішенням від 08.04.2024 року №462, яке суд вважає законним, селищна рада вирішила надати згоду на поділ земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0231 площею 14,1413 га.

Так, відповідно до ч. 13 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі поділу або об`єднання земельних ділянок.

Згідно з ч. 10 ст. 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі поділу чи об`єднання земельних ділянок.

Частина перша статті 27 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» у разі поділу або об`єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається.

Отже, земельної ділянки яку зазначає представник позивача на даний час не існує.

Також передачу земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0231 площею 14.1413 га у власність ДП «Ліси України» не здійснювалась.

Окрім вказаного, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.11.2023 року, оскільки даним рішенням суд не зобов`язував відповідача приймати конкретне рішення, а лише зобов`язав розглянути у місячний строк після завершення (припинення або скасування) в Україні воєнного стану клопотання Позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на території Сутисківської селищної ради, поза межами населеного пункту, за рахунок земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0231 площею 14.1413 га. цільове призначення 16.00 "Землі запасу".

В контексті вказаного, суд вкотре звертає у вагу, що станом на час прийняття рішення від 08.04.2024 року №462, яким селищна рада вирішила надати згоду на поділ земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0231 площею 14,1413 га, доказів на підтвердження факту перебування вищезазначеної ділянки у користуванні позивача не було, а тому, згода на її поділ з урахуванням положень статті 56 та статті 79-1 Закону № 858-IV не вимагається.

Суд зазначає, що 15.09.2021 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 740/4635/16-а, адміністративне провадження №К/9901/43117/18, дійшов висновку, що дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність чи користування. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Як слідує з приписів ст. 79-1 ЗК України, метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому, не суттєво за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками. Під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її межі та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність, а не на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Надання дозволу на розробку проекту відведення не свідчить, що проект радою буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проекту, рада може відмовити. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що ст. 118 Земельного кодексу України встановлює вичерпний перелік таких підстав, серед яких відсутня така підстав, як надання дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі на ту ж саму земельну ділянку.

Відповідно до ч. 8 - 10 ст. 186 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Аналізуючи наведені положення, суд приходить до висновку, що закон наділяє відповідача правом відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою лише в разі невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Враховуючи вищенаведене, наявність у позивача судового рішення про зобов`язання селищну раду розглянути його клопотання про надання дозволу на розробку документації щодо відведення земельної ділянки у власність, не є підставою для скасування рішення про затвердження технічної документації із землеустрою, яка розроблена іншою особою, в цьому випадку відповідачем.

Інших доводів щодо протиправності спірних рішень позовна заява не містить.

Оцінюючи оскаржувані рішення, суд керується нормами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, спірні рішення відповідача є такими, що прийняті у межах повноважень, відповідно до закону та відповідають критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України, тому підстави для їх скасування відсутні.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

Відповідач: Сутисківська селищна рада (просп. Перемоги, селище Сутиски, Вінницький район, Вінницька область, )

Суддя Чернюк Алла Юріївна