Справа № 140/35875/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/35875/23 пров. № А/857/10432/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року, прийняте суддею Димарчук Т.М. у місті Львові, у справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася з позовом до Волинської митниці (надалі відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів №UA205110/2023/000065 від 03.10.2023.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 в позові відмовлено.

Суд зазначив, що документом, який надала позивач для підтвердження митної вартості товару (дитячого взуття) був інвойс. Однак, інвойс (який є комерційним документом), не може підтверджувати фактурну вартість товару, ввезеного на митну територію України позивачем ОСОБА_1 , адже свідчить про комерційну мету такого ввезення, що прямо суперечить приписам ч.1 ст.364 МК України.

Крім того, суд звернув увагу на те, що в інвойсі від 27.09.2023 №142, який наявний у матеріалах справи (а.с.12) відсутні підписи уповноважених сторін.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що вказане судове рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що спірне рішення відповідач прийняв внаслідок ненадання позивачем документів роздрібної торгівлі, які місять відомості щодо вартості товарів, надання яких передбачено частиною першою статті 368 МК України.

Позивач вважає, що наведені обставини для прийняття оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки у графі 18 рішення суд першої інстанції не надав належної правової оцінки поданому під час митного оформлення інвойсу №142 від 27.09.2023, яким визначено найменування, ціну та ідентифікаційні ознаки товару, реквізити сторін, умови поставки.

На підтвердження фактурної вартості для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України передбачено було надати саме документи роздрібної торгівлі, а не «інші документи, які містять відомості про вартість таких товарів», як зазначено у чинній редакції частини першої статті 368 МК України.

З наведеного слідує, що законодавець розширив перелік документів, які підтверджують фактурну вартість товарів для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України. Зазначені зміни до МК України не враховані судом першої інстанції під час прийняття рішення.

Звертає увагу на те, що відсутність підпису у складеному суб`єктом міжнародної торгівлі продавцем товару компанією-імпортером WENZHOU INTERNATIONAL ECO. & TEC.CO- OPERATION CO.,LTD (Китай) інвойсі №142 від 27.09.2023 не свідчить про його недійсність та неможливість підтвердження фактурної вартості товарів, яка зазначена в ньому.

Окрім цього, із наведеного розрахунку вартості товарів в спірному рішенні слідує, що таку вартість визначено митним органом з урахуванням ваги товарів (20,53 дол. США/кг), а не кількості пар взуття, як розраховано в поданому інвойсі. Такий розрахунок вартості не є співмірним, що не відображає вартості порівнюваного взуття за одиницю, а визначає лише його вартість за кілограм ваги. Сторона позивача вважає, що такий недолік у визначенні відповідачем вартості товарів є істотним, що не надає об`єктивно пересвідчитися та порівняти ціну товару за одиницю, яка у даному випадку є парою взуття.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд у повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 28.09.2023 на митному посту «Устилуг» Волинської митниці громадянкою ОСОБА_1 з метою переміщення через державний кордон України товару подано митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, згідно якої задекларовано товар - взуття підліткове вагою 40 кг, кількістю 40 пар, загальною вартістю 55,60 доларів США. Для підтвердження вартості товару до вказаної митної декларації позивачем було долучено інвойс №142 від 27.09.2023 та супровідний документ Т1 №23PL301010NU66FY70 від 27.09.2023 (а.с.11-12,16-17).

28.09.2023 посадовими особами Волинської митниці складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, в якому зазначено, що під час проведення повного митного огляду т.з. Рено Мастер р.н. НОМЕР_1 встановлено, що у вантажному відділенні автомобіля переміщується до України товар: взуття підліткове на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів та штучної шкіри, нове: торгівельна марка GOLF, країна виробництва Китай, загальною кількістю 416 пар: загальною вагою 402,2 кг (брутто). Товар відповідає заявленим відомостям в митних деклараціях. Подано товаросупровідні документи: декларація 23PL301010NU66FY70 від 27.09.2023 та інвойси №135, №136, №137, №138, №139, №140, №141, №142, №143 від 27.09.2023 на товари, які належать водію та пасажирам, загальною вартістю 578,24 долари США.

03.10.2023 Волинською митницею прийнято рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів №UA205110/2023/000065, згідно з яким митним органом задекларований позивачем товар визначено як взуття дитяче та підліткове на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів та штучної шкіри, нове; торгівельна марка COLF, код товару , та визначено вартість товару за одиницю 20,53 долари США, загальну вартість товару визначено у розмірі 821,20 доларів США (30030,13 грн) (а.с.8).

У графі 18 оскаржуваного рішення від 03.10.2023 №UA205110/2023/000065 зазначено обставини його прийняття та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів, а саме: відповідно до п. 1 ст. 368 МКУ не надано касові та товарні чеки, ярлики та інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості товарів. Митна вартість товарів відповідно цінової інформації ЄАІС Держмитслужби становить 20,53 дол. США/кг (МД №UA101040/2023/8700 від 11.09.2023).

Внаслідок прийняття оскаржуваного рішення для справляння митним органом з позивачем митних платежів відповідач склав уніфіковану митну квитанцію МД-1 серія ЄС №034141 від 03.10.2023 та нарахував митні платежі на загальну суму 3446,81 грн. Відповідно до копії чеку №5546 від 03.10.2023 позивач здійснив оплату зазначених митних платежів (а.с.10).

За приписами частини 2 статті 1 МК відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування

Згідно із положеннями пункту 24 частини 1 статті 4 МК митний контроль це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до приписів статей 49, 50 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно із частинами 4, 5 статті 58 МК митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно із частиною 1 статті 51, частиною 1 та 2 статті 52 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, що встановлені частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 1 статті 248 МК передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

У відповідності до частини 1 статті 257 МК декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до частини 6 статті 257 МК умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику..

За приписами частини 1 статті 318 МК митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Особливості пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами врегульовано розділом ХІІ МК України.

За правилами частини 1 статті 364 МК цей розділ регулює умови та порядок пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності.

У випадку переміщення громадянами-підприємцями через митний кордон України товарів, пов`язаних зі здійсненням ними підприємницької діяльності, митне оформлення здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законодавчими актами України для підприємств. Положення цього розділу в такому випадку не застосовуються (частина 2 статті 364 МК).

За приписами частини 1 статті 365 МК громадяни за умови дотримання вимог цього Кодексу та інших актів законодавства України можуть переміщувати через митний кордон України будь-які товари, крім тих, що заборонені до ввезення в Україну (у тому числі з метою транзиту) та вивезення з України.

Частиною 1 статті 368 МК встановлено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів.

Відповідно до частини 3 статті 368 МК особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості.

Згідно із частиною 4 статті 368 МК у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів митні органи визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу шляхом прийняття письмового рішення за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Вказані правові норми свідчать про те, що громадяни вправі ввозити на територію України незаборонені до ввезення товари для особистих, сімейних та інших потреб, які не пов`язані зі здійсненням підприємницької діяльності. Для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, яка визначається на основі вартості, що зазначена в таких документах: касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів.

При цьому за приписами пункту 8 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №450, для письмового декларування громадянами особистих речей, інших товарів для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, використовується митна декларація, зазначена в абзаці п`ятому пункту 2 цього Положення, відповідно до якого товари декларуються шляхом подання митному органу митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності.

Як свідчать матеріали справи та визнається її учасниками, ОСОБА_1 подала Митниці митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, згідно якої задекларовано товар - взуття підліткове вагою 40 кг, кількістю 40 пар, загальною вартістю 55,60 доларів США.

Водночас ОСОБА_1 не заперечує, що є фізичною особою, яка не здійснює комерційну діяльність, і придбала вказаний товар виключно для власних потреб.

Не може залишитися поза увагою та обставина, що у транспортному засобі (Рено Мастер р.н. НОМЕР_1 ), окрім товару, який переміщувався позивачем, переміщувався також аналогічний товар, належний іншим громадянам та водію, загальною кількістю 416 пар: загальною вагою 402,2 кг (брутто) .

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано підтримав доводи митниці про наявність сумніву у дійсній меті переміщення позивачем товарів та достовірності заявлених відомостей про їх фактурну вартість.

Задекларований позивачем товар (дитяче взуття) за своїми кількісними показниками (56 пар) не може відповідати меті ввезення для особистих, сімейних потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності.

Підставою прийняття відповідачем спірного рішення №UA205110/2023/000065 від 03.10.2023 є ненадання позивачем документів роздрібної торгівлі, які місять відомості щодо вартості товарів, надання яких передбачено частиною першою статті 368 МК України.

Перевіряючи документи, які подані для підтвердження фактурної вартості задекларованого позивачем товару, митниця дійшла правильного висновку, що поданий інвойс від 27.09.2023 № 142 не підтверджує таку вартість, оскільки є комерційним документом, а позивач в свою чергу не є підприємцем.

Так відповідно до приписів частини другої статті 53 МК України рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу) є документами, які підтверджують митну вартість товарів.

Згідно з частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

При цьому розділ VIII МК України регулює питання митного оформлення, метою якого згідно з приписами частини першої статті 246 МК України є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Отже, рахунок-фактура (інвойс) є документом, який підтверджує митну вартість товарів саме комерційного призначення, а не тих, які ввозяться громадянами для особистих, сімейних чи інших потреб, не пов`язаних з комерційною метою.

Слід зауважити, що інвойс це документ у міжнародній комерційній практиці, що надається продавцем покупцеві і містить перелік товарів, їх кількість і ціну, за якою вони поставляються покупцеві, формальні особливості товару (колір, вага тощо), умови постачання і відомості про постачальника та одержувача. Якщо умови оплати відтермінування платежу, інвойс є розрахунковим документом. Оформлений інвойс підтверджує обов`язок покупця оплатити товар, відвантажений на його адресу. Це фактично основний документ, який використовується митницею для розрахунку митних платежів при митному оформленні імпорту товару.

В інвойсі від 27.09.2023 № 142, який наявний у матеріалах справи, відсутній підпис продавця чи іншої особи, яка від імені продавця його видала, він не містить і електронного підпису.

Додаток до Рекомендації Європейської економічної комісії ООН від 10.12.2010 № 6 «Формуляр-зразок уніфікованого рахунку для міжнародної торгівлі» з метою інтеграції електронного фактурування (на який покликається позивач у позовній заяві) надає можливість застосування електронного фактурування саме в комерційних цілях для великих, малих і середніх підприємств, проте не для громадян, які не є суб`єктами господарської діяльності.

Передумовою складення інвойсу є укладення договору, який визначає договірні взаємовідносини між його сторонами. У спірному випадку продавцем товару є іноземна компанія, що здійснює міжнародну торгівлю товарами з комерційною метою.

За змістом інформації, зазначеної в інвойсі від 27.09.2023 № 142, умовами поставки вказано DAP-Хелм згідно з Правилами Інкотермс.

Інкотермс - це офіційні правила, що розроблені Міжнародною торговою палатою для тлумачення найбільш уживаних торговельних термінів у зовнішній торгівлі, вони регулюють питання, пов`язані з правами та обов`язками сторін договору купівлі-продажу відносно поставки товарів та стосуються комерційної практики.

Відповідно до частини шостої статті 344 Господарського кодексу України рахунок-фактура (інвойс) належить до комерційних документів і використовується при міжнародних розрахунках.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону України від 16 квітня 1991 № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність» фізичні особи мають право здійснювати зовнішньоекономічну діяльність, якщо вони зареєстровані як підприємці згідно з Законом України «Про підприємництво».

Апелянт не заперечує, що не є фізичною особою-підприємцем, та наполягає на тому, що придбала товар з метою використання для особистих потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності.

Оскільки в цьому випадку товар не був заявлений до митного оформлення у порядку, встановленому розділом VIII МК України, тому наданий позивачем інвойс на підтвердження фактурної вартості ввезеного товару не може вважатись належним документом, що підтверджує фактурну вартість товару за заявленою метою - для особистих, сімейних потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності.

Якщо ж позивач є споживачем, який купує та замовляє товари для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, тоді відповідно до частини першої статті 368 МК України вона зобов`язана була для підтвердження фактурної вартості товарів, що переміщувалися нею через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів надати відповідачу касові або товарні чеки, ярлики, банківські виписки, електронні повідомлення з інтернет-магазинів, чи інші документи, які б містили відомості про вартість таких товарів.

Однак позивач не надала жодного доказу на підтвердження проведення розрахунків за придбаний товар, адже за загальним правилом при придбанні товарів фізичними особами розрахунок проводиться на місці чи через мережу Інтернет (в разі замовлення товарів через інтернет-сайти, в тому числі іноземні), а відтермінування платежу, якщо таке і мало місце, повинно підтверджуватись відповідними договірними зобов`язаннями, чого у розглядуваному випадку при здійсненні митного контролю встановлено не було.

За цих обставин частина четверта статті 368 МК України дає митному органу повноваження на визначення вартості товару, що переміщуються громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу шляхом прийняття письмового рішення встановленої форми.

Товар, який ввозився позивачем, - взуття дитяче на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів та штучної шкіри відповідає коду Українського класифікатора товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) .

Згідно з додатком до Закону України від 19 жовтня 2022 № 2697-IX «Про Митний тариф України» до групи 64 (взуття, гетри та аналогічні вироби; їх частини), відноситься товарна позиція за кодом 6404 - взуття на підошві з гуми, пластмаси, натуральної або композиційної шкіри та з верхом з текстильних матеріалів; код - інше.

У спірному рішенні для визначення митної вартості товару була взята за основу МД від 11.09.2023 № UA101040/2023/8700. Вартість товару за МД № UA101040/2023/8700 (код ) становить 20,53 доларів США/кг відповідно до розрахунку, наведеного у графі 14 рішення №UA205110/2023/000065 від 03.10.2023.

З огляду на встановлені обставини, які свідчать про непідтвердження позивачем заявленої фактурної вартості товару у встановленому порядку, суд першої інстанції вірно зазначив, що у відповідача були достатні правові підстави для прийняття письмового рішення про самостійне її визначення відповідно до приписів частини четвертої статті 368 МК України на підставі даних ЄАІС щодо ідентичного та подібного (аналогічного) товару за наявною інформацією в ЄАІС Держмислужби.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року у справі №140/35875/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар