Справа № 520/15599/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 р. Справа № 520/15599/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2024 р. (ухвалене суддею Пановим М.М.) по справі № 520/15599/24

за позовом ОСОБА_1

до Національного агентства з питань запобігання корупції

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому просив: визнати протиправною відмову Національного агентства з питань запобігання корупції внести зміни до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, шляхом виключення з цього реєстру даних про вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в подальшому КУпАП), викладену у письмовому повідомленні Управління проведення спеціальних перевірок та контролю за своєчасністю подання декларацій Національного агентства з питань запобігання корупції від 26.03.2024 р. № 49-09/19476; зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції внести зміни до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, шляхом виключення з цього реєстру даних про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2024 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2024 р. та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про запобігання корупції», Кодексу адміністративного судочинства України, КУпАП та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що постановою Київського районного суду м. Харкова від 25.09.2019 р. по справі № 953/17271/19, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 03.12.2019 р., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн в дохід держави, за те, що 06.11.2018 р. позивач уклав угоду купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , отримав дохід від продажу нерухомого майна (квартири) у розмірі 168000 грн. та в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» не подав декларацію про зміну у майновому стані.

На підставі вищевказаного судового рішення відомості про ОСОБА_1 внесені до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення як про особу яка притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, що підтверджується

Листом Департаменту організації роботи із запобігання та виявлення корупції НАЗК № 20-19/1620/20 від 16.01.2020 р. позивачу надіслано повідомлено про внесення щодо нього відомостей до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення.

24.02.2024 р. позивач звернувся до Національного агентства з питань запобігання корупції із заявою, у якій просив вилучити з Реєстру відомості щодо нього як про особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення.

За результатами розгляду вищевказаного звернення листом керівником Управління проведення спеціальних перевірок та контролю за своєчасністю подання декларацій № 49-09/19476-24 від 26.03.2024 р. позивачу відмовлено у задоволенні заяви, оскільки підстави для вилучення з Реєстру відомостей визначені у п. 8 Положення про єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, затверджені рішенням НАЗК від 09.02.2018 р. № 166 (в подальшому Положення № 166), та є вичерпними. Підставою для вилучення з Реєстру є зокрема скасування постанови про накладення адміністративного стягнення (пп. 4 п. 8 розд. II Положення № 166). Станом на 26.03.2024 р. до Національного агентства не надходила ухвала суду про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі № 953/17271/19 стосовно ОСОБА_1 , у зв`язку з чим підстави для вилучення відомостей з Реєстру відсутні.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, відмовляючи позивачу у вилученні з Реєстру відомості щодо нього як про особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення діяв на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про запобігання корупції», Національне агентство є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про запобігання корупції», до повноважень Національного агентства належить, зокрема, забезпечення ведення Реєстру.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про запобігання корупції», відомості про осіб, яких притягнуто до кримінальної, адміністративної, дисциплінарної або цивільно-правової відповідальності за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, а також про юридичних осіб, до яких застосовано заходи кримінально-правового характеру у зв`язку з вчиненням корупційного правопорушення, вносяться до Реєстру, що формується та ведеться Національним агентством.

Рішенням Національного агентства від 09.02.2018 р. № 166 затверджено Положення про Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, затвердженого рішенням Національного агентства (в подальшому Положення № 166).

Згідно із п. 2 Положення № 166, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.03.2018 за № 345/31797, Реєстр - електронна база даних, яка містить відомості про осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, та про юридичних осіб, до яких застосовано заходи кримінально-правового характеру у зв`язку з вчиненням корупційного правопорушення.

Відповідно до п.п. 1 п. 3 Положення № 166, метою ведення Реєстру є забезпечення єдиного обліку осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, та юридичних осіб, до яких застосовано заходи кримінально-правового характеру у зв`язку з вчиненням корупційного правопорушення.

Пунктом 2 розділу II Положення № 166 встановлено, що підставою для внесення Реєстратором відомостей про особу, яку притягнуто до відповідальності за вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, є: електронна копія рішення суду, яке набрало законної сили, з Єдиного державного реєстру судових рішень; засвідчена в установленому порядку паперова копія розпорядчого документа про накладення дисциплінарного стягнення. Електронна копія рішення суду про притягнення до кримінальної, адміністративної та цивільно-правової відповідальності особи за вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення надсилається Реєстратору відповідно до порядку надсилання електронних копій судових рішень щодо осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, та щодо юридичних осіб, до яких застосовано заходи кримінально-правового характеру у зв`язку з вчиненням корупційного правопорушення.

Згідно із п. 5 розділу II Положення № 166, Реєстратор вносить до Реєстру відомості протягом трьох робочих днів з дня надходження з Державної судової адміністрації України до Національного агентства електронної копії рішення суду, яке набрало законної сили, з Єдиного державного реєстру судових рішень та засвідченої в установленому порядку паперової копії розпорядчого документа про накладення чи скасування розпорядчого документа про накладення дисциплінарного стягнення.

Відповідно до пункту 8 розділу II Положення № 166, підставами для вилучення з Реєстру відомостей про особу, яка вчинила корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення, є: ухвала суду про скасування вироку, винесення виправдувального вироку, відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження; скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення, розпорядчий документ або судове рішення про скасування розпорядчого документа про накладення дисциплінарного стягнення; заява особи, яка з 24 лютого 2022 року до припинення або скасування воєнного стану брала безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у складі Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Тобто, перелік підстав для вилучення з Реєстру відомостей про особу є вичерпним.

Згідно із Законом України «Про запобігання корупції», здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до примітки цієї статті Кодексу, суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Таким чином, оскільки постанова Київського районного суду міста Харкова від 25.09.2019 р. у справі № 953/17271/19 є чинною, а позивачем не доведено існування інших, передбачених п. 8 розділу II Положення № 166 підстав для виключення з Реєстру відомостей, то у Національного агентства з питань запобігання корупції відсутні підстави для виключення з Реєстру відомостей щодо ОСОБА_1 .

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, відмовляючи позивачу у вилученні з Реєстру відомості щодо нього як про особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення діяв на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Доводи апелянта, що на теперішній час відсутні підстави для перебування відомостей про нього у Реєстрі, у зв`язку з тим, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за діяння передбачене ч. 2 ст. 52 Закону, що було виключене згідно з Законом України Про внесення змін до Закону України «Про запобігання корупції» № 1079-ІХ від 15.12.2020 р., якому передувало прийняття рішення Конституційного Суду України від 27.10.2020 р. у справі № 13-р/2020, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки на час притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, винесення постанов Київського районного суду міста Харкова від 25.09.2019 р. та Харківського апеляційного суду від 03.12.2019 р. у справі № 953/17271/19, а також внесення до Реєстру відомостей щодо ОСОБА_1 вказані зміни прийняті не були, а у позивача був обов`язок повідомляти про суттєві зміни у майновому стані шляхом подання декларації.

Також, суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи апелянта щодо застосування до спірних правовідносин висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі № 823/141/16, які не є релевантними обставинам справи № 520/ 155599/24, оскільки стосуються поновлення позивача на публічній служби.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2024 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2024 р. по справі № 520/15599/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич