Справа № 380/10879/24
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2025 рокусправа № 380/10879/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Підставою позову є протиправність, на думку позивача, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області протиправно відмовило їй у призначенні пенсії за віком, покликаючись на відсутність страхового стажу. Позивач стверджує, що їй протиправно не зараховано окремі періоди роботи, незважаючи на наявність необхідних записів у трудовій книжці. Наведене зумовило звернення до суду із цим позовом.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає наступне.

Ухвалою судді від 27.05.2024 у задоволенні заяви позивачки про звільнення від сплати судового збору відмовлено.

Відповідач-2 подав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечує. Вказує, що необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком у 2024 році у віці 63 роки - від 21 до 31 року. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі з 01.01.1992 по 30.04.1995, оскільки відсутня інформація про вироблені трудодні, встановлений колгоспом мінімум трудоднів, а також період роботи з 01.05.1995 по 31.07.1997, оскільки відсутній наказ та дата наказу про переведення.

Відповідач-1 правом подання відзиву не скористався.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивач 02.04.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області прийняло рішення №78 від 08.04.2024 про відмову у призначенні пенсії.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Умови призначення пенсії визначено ст. 26 Закону №1058-IV.

Частиною 1 ст. 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Частиною 2 ст. 26 Закону №1058-IV установлено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

Позивач у віці 63 роки 1 місяць 02.04.2024 звернулась до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Відтак, оскільки позивач досягла 63-річного віку у 2024 році, необхідним для призначення пенсії є наявність у неї страхового стажу у розмірі від 21 до 31 років.

Розглянувши заяву позивача за принципом екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу 21 рік.

Зокрема, у спірному рішенні відповідач-1 вказав, що страховий стаж позивача становить 19 років 5 місяців 28 днів.

Водночас, суд також зауважує, що під час розгляду документів, доданих до заяви, пенсійним органом не зараховано до страхового стажу позивача окремі періоди.

У рішенні №78 від 08.04.2024 вказано, що до страхового періоду не зараховано період за архівною довідкою від 31.07.2020 №19-07-08/882 роботи в колгоспі з 01.01.1992 по 30.04.1995, оскільки відсутня інформація про вироблені трудодні, встановлений колгоспом мінімум трудоднів. Для зарахування періоду роботи в колгоспі з 01.01.1992 по 30.04.1995 необхідно надати довідку з встановленим та виробленим мінімумом трудоднів, довідку про реорганізацію колгоспу.

Види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, встановлено статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ).

Частинами 1-2 статті 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відтак, необхідною умовою для вирішення питання щодо зарахування особі стажу роботи в колгоспі до страхового стажу є встановлення факту виконання мінімуму трудової участі у такому колгоспі. У випадку невиконання без поважних причин враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно із статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Втім, відомості щодо виконання/невиконання мінімуму трудової участі у трудовій книжці позивача відсутні. Крім трудової книжки позивачем до заяви про призначення пенсії долучено також довідку архівного відділу Бахмутської міської ради від 31.07.2020 №19-07-08/882. Втім, відомості щодо відпрацьованих людино-днів, починаючи з 1992 року, у такій довідці теж відсутні.

У позовній заяві позивач вказує, що в архівній довідці від 31.07.2020 №19-07-08/882 міститься посилання на те, що на підставі розпорядження Представника Президента України в Артемівському районі від 28.11.1992 №222/2 колгосп імені Чапаєва Покровської сільської ради реорганізовано в КСП ім.. Чапаєва. Стверджує, що після реорганізації колгоспу в КСП трудодні вже не встановлювались.

Однак, суд вказує, що ні при зверненні до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, ні при зверненні із цим позовом до суду, позивачем не подано доказів на підтвердження факту проведення, а також дати проведення реорганізації колгоспу в КСП (колективне сільськогосподарське підприємство).

Зазначене підтвердив і відповідач-1, вказавши у спірному рішенні про те, що для зарахування періоду в колгоспі з 01.01.1992 по 03.04.1995 необхідно надати довідку з встановленим та виробленим мінімумом трудоднів, довідку про реорганізацію колгоспу.

Зважаючи на наведене, суд доходить висновку про правомірність дій відповідача в цій частині та відсутність підстав для зарахування позивачу до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1992 по 03.04.1995.

Також у рішенні №78 від 08.04.2024 відповідач-1 вказав, що до страхового стажу не зараховано за записами трудової книжки від 06.11.1980 НОМЕР_1 період роботи з 01.05.1995 по 21.07.1997, оскільки відсутній наказ та дата наказу про переведення з колгоспу ім. Чапаєва в КСП ім. Чапаєва.

З цього приводу суд зазначає, що Статтею 62 частиною 1 Закону України № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено і Порядком № 637.

У трудовій книжці щодо спірного періоду містяться записи:

- 01.05.1995 призначена гл. бухгалтером КСП ім. Чапаєва;

- 22.01.1997 переведена зам. гл. бухгалтера;

- 08.04.1998 переведена в польову бригаду різноробочою.

Вказані записи є чіткими та не містять виправлень.

Втім, відповідач не зарахував період роботи з 01.05.1995 по 21.07.1997, покликаючись на те, що відсутній наказ та дата наказу про переведення з колгоспу ім. Чапаєва в КСП ім.. Чапаєва.

Насамперед, слід звернути увагу на те, що у трудовій книжці позивача відсутній запис 21.07.1997. Відтак, дії відповідача-1 щодо неврахування періоду роботи з 01.05.1995 саме по 21.07.1997 є необґрунтованими.

У трудовій книжці міститься запис щодо переведення позивача («переведена зам. гл. бухгалтера») 22.01.1997, щодо якого у графі «на підставі чого внесено запис» відсутній номер та дата наказу.

Однак, відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58 (далі по тексту Інструкція № 58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктами 2.3, 2.4 розділу 2 вказаної Інструкції № 58 передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

27.04.1993 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №301 «Про трудові книжки працівників» (далі Постанова №301).

Пунктом 3 Постанова №301 передбачено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Згідно з п. 4 Постанови №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому можливе її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Суд зауважує, що записи про спірні періоди роботи не містять недопустимих перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами. Тому відсутні підстави для їх неврахування при визначенні періоду страхового стажу позивача.

Окрім того, Верховним Судом у постановах від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 04.07.2023 у справі №580/4012/19 вказано, що певні недоліки у заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

З огляду на наведене, період роботи позивача з 01.05.1995 по 21.07.1997 належить зарахувати до її страхового стажу, а рішення №78 від 08.04.2024 скасувати у зв`язку з його протиправністю.

Також позивач просить зобов`язати відповідача-2 призначити пенсію за віком з 03.03.2024.

Втім, суд зазначає, що, оскільки остаточний розмір страхового стажу позивача буде встановлено після зарахування відповідачем окремих періодів на виконання цього рішення, то вимога в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію є передчасною та задоволенню не підлягає.

Водночас, з метою належного та ефективного захисту порушеного права позивача належить зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача від 02.04.2024 про призначення пенсії за віком, з врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Водночас, суд вважає, що позивач помилково заявляє вимогу зобов`язального характеру до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, рішенням якого позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд у постанові від 09.07.2024 у справі №240/16372/23.

Відтак, заявлені позивачем позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до правил ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов містив декілька вимог немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Отже, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 на користь позивача підлягає сума у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 293, КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №78 від 08.04.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.05.1995 по 21.07.1997 в КСП ім.. Чапаєва.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.04.2024 про призначення пенсії за віком, з врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211(одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом безпосередньо до суду апеляційної інстанції тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач-1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, 7; ).

Відповідач-2 - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ).

СуддяСидор Наталія Теодозіївна