Справа № 334/483/25
Суддя: Коломаренко К. А.
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 23.01.2025
Справа № 334/483/25
Провадження № 2-а/334/23/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Коломаренко К.А., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки транспорту про скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, -

встановив :

20 січня 2025 позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до Державної служби України з безпеки транспорту, в якій просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення АВ № 00001060 від 09.10.2024 винесену відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КупАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2025 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду доказів в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду.

27 січня 2025 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява про усунення недоліків.

Розглянувши подану заяву та вирішуючи питання про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

Згідно п.5 ч.1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними)

Відповідно до частини 2 статті 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Тобто, законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності встановлено спеціальний 10-денний строк, який обчислюється з дня ухвалення (вручення) постанови.

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Суд вважає за необхідне підкреслити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У рішенні Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 (справа Мельник проти України) погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також указав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Верховний Суд Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 (справа №240/12017/19, адміністративне провадження №К/9901/15971/20) дійшов до таких правових висновків.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Відповідно достатті 118 КАС Українипроцесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з частинами першою-другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Суд зазначає, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для поновлення строку на оскарження в кожній конкретній справі залежить від вказаних у заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування.

Оскаржувана постанова винесена 09.10.2024 року.

Проте, всупереч цьому, позивач звернувся до суду з позовом понад десятиденний строк.

Згідно відмітки оператора поштового зв`язку «Нова пошта» на конверті, позовна заява направлена до суду 17.01.2025 року, більш ніж через три місяці з дня винесення оскаржуваної постанови, тобто зі значним пропущенням строку звернення до суду.

До позову додано заяву про визнання поважними причини пропуску строку на оскарження постанови та про поновлення строку на оскарження вказаної постанови, яка мотивована наступним.

19.12.2024 посадові особи Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі в телефонному режимі повідомили позивача, що їм надійшли дві постанови про накладання адміністративного стягнення зафіксоване в автоматичному режимі серія АВ №00001060 від 09.10.2024 та АВ №00001066 від 09.10.2024, які направлені на примусове виконання. Позивач не був обізнаний про винесення вказаних постанов, оскільки на його адресу оскаржувана постанова не надходила. Позивач посилається на блокування реєстрів Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі, внаслідок кібератаки, що позбавило працівників ВДВС можливості офіційно розпочати процедуру виконавчого провадження. Позивач в очікуванні того, що реєстри будуть найближчим часом відновлені, прийняв рішення декілька днів зачекати і не подавати позовну заяву до суду, щоб посадові особи виконавчої служби могли офіційно відкрити виконавче провадженні і надати відповідну постанову про відкриття, в якості доказу того, що він дізнався про існування спірних постанов лише 19.12.2024 (в день кібератаки на Міністерство юстиції України). Але, станом на 27.12.2024 реєстри так і не відновили свою роботу, тому чекати Позивач більше не став і звернувся до суду із позовною заявою, а також із заявою про поновлення пропущеного процесуального строку саме по цим обґрунтуванням. Позивач окремо звернув увагу на наступні важливі події. 27.12.2024 позивачем було складено позовну заяву про визнання протиправною та скасування постанови серія АВ №00001060 від 09.10.2024. 28.12.2024 дану позовну заяву Позивачем було направлено засобами поштового зв`язку до Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Однак, станом на 13.01.2025 позовну заяву ніхто не забрав і згідно із правилами зберігання Укрпошти, таке поштове відправлення було повернуто відправнику (за закінченням терміну зберігання). На підтвердження цього надано суду документальні докази: поштова накладна за трек номером 210 (дата відправки 28.12.2024); опис вкладення до поштового відправлення, з якого вбачається, що позовна заява про скасування постанов АВ №00001060 від 09.10.2024 та АВ 00001066 від 09.10.2024 була у вкладенні; Копія поштового конверту з трек номером 210 (який вже повернувся назад за закінченням терміну зберігання); Витяг із офіційного сайту Укрпошти по відстеженню поштових відправлень за трек номером 210. Вважає, що усі ці докази у сукупності підтверджують, що Позивач порушив строки на звернення до суду з поважних причин, які не залежали від волі та можливостей Позивача. Зазначає, що був позбавлений можливості вчасно отримати дані постанови АВ №00001060 та АВ №000001066 від 09.10.2024 внаслідок того, що вони були направлені на адресу, де Позивач не проживає фактично, в той час, як відповідно до приписів ст.14-3 КУпАП, такого роду постанови мають відправлятись за місцезнаходженням юридичної особи (так, як транспортний засіб зареєстрований за юридичною особою), а в даному випадку мова йде про різні адреси, і адреса юридичної особи знаходиться у м. Києві, а особиста адреса Позивача у м. Запоріжжі. Саме внаслідок таких дій відповідача, він був позбавлений можливості вчасно дізнатись про наявність постанов та відповідно вчасно реалізувати своє право на захист своїх інтересів в судовому порядку, у зв`язку з чим просить поновити строк.

Проаналізувавши доводи заяви про поновлення строку та докази, надані на її обґрунтування, суд дійшов наступних висновків.

Посилання позивача в заяві на те, що 27.12.2024 ним було складено позовну заяву про визнання протиправною та скасування постанови серія АВ №00001066 від 09.10.2024, не стосується оскарження постанови серія АВ №00001060 від 09.10.2024, а тому судом до уваги не приймається.

Посилання позивача на те, що направлений ним 27.12.2024 позов Ленінським районним судом м.Запоріжжя не було забрано з пошти, у зв`язку з чим його було повернуто, є безпідставними. Як вбачається з доданих документів (накладної Укршошти № 210) позивачем не зазначено адреса одержувача та невірно зазначений індекс, який не відповідає індексу, що міститься на сайті Судової влади України та на сайті Ленінського районного суду м.Запоріжжя. Згідно накладної № 210 позивач, передаючи відправлення до пересилання, підтвердив, що інформація в накладеній зазначена вірно. Таким чином, посилання позивача як на підставу поважності пропуску строку звернення до суду, на неотримання Ленінським районним судом м.Запоріжжя його попереднього позову є безпідставним, оскільки позивачем попередній позов було направлено на невірну адресу, за що відповідальність несе саме позивач-відправник, а не отримувач. Крім того, судом враховано, що даний позов датований 16.01.2025, а не 28.12.2024, тобто до суду поданий новий позов.

Посилання позивача на приписи ст.14-3 КУпАП, про направлення постанови за місцезнаходженням юридичної особи, є хибним, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Незрозумілим є і твердження позивача про роботу реєстрів ДВС, відкриття виконавчого провадженні з виконання оскаржуваної постанови та питання поновлення строку на її оскарження.

Крім того, в заяві про визнання причин пропуску строку на звернення до суду поважними та поновлення такого строку, яка додана до позову, позивач зазначив, що він був позбавлений можливості вчасно отримати постанову АВ №000001060 від 09.10.2024 внаслідок того, що вона була направлена на адресу, де Позивач не проживає фактично (без зазначення такої адреси).

В заяві про усунення недоліків позовної заяви позивач зазначив, що постанову було вручено 16.10.2024 року, однак її було вручено не позивачу, а квартиронаймачам, який він здає квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач з 2022 року проживає в м. Києві. Люди, які отримали спірну постанову, не повідомили про її надходження, оскільки конверт був вставлений у двері, а позивач, будучи належним отримувачем не підписував повідомлення про вручення відправлення.

До заяви про усунення недоліків позивач додав копію другої частини оскаржуваної постанови, на якій зазначено коли постанова направлялась позивачу та за якою адресою з зазначенням номеру відправлення.

Як вбачається з копії паспорта позивача ОСОБА_1 , з 28.04.2000 року він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, суд враховує, адреса зареєстрованого місця проживання позивача, адреса, зазначена позивачем в позові, та адреса позивача, зазначена в оскаржуваній постанові, збігаються, а саме: АДРЕСА_2 .

Згідно п.7 Правил реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Аналогічні положення визначені і Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року N 265, який набрав чинності 14 березня 2022 року.

10 жовтня 2024 на адресу зареєстрованого місця проживання позивача ОСОБА_1 . Державною службою України з безпеки на транспорті надіслано оскаржувану постанову від 09.10.2024 року та 16.10.2024 боржником отримано поштове відправлення, що підтверджується трекінгом про відстеження поштових повідомлень, роздрукованою з офіційного сайту АТ "Укрпошта". За таких обставин, останнім днем для подання до суду позовної заяви про скасування постанови було 26.10.2024.

За п. 8 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів, зокрема, до внутрішніх поштових відправлень належать: листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.

Простий лист/листівка- пересилається простим порядком і не має трек-номера для відстеження. Прості листи приймаються для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляються/вручаються без розписки.

Рекомендований лист/листівка- рекомендований лист/листівка пересилається рекомендованим порядком наземним чи авіатранспортом і має трек-номер для відстеження. Рекомендоване поштове відправлення приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку (шляхом проставляння письмового або електронного підпису) або з фіксацією технічними засобами;

Щодо роздруківки з веб-сайту АТ «Укрпошта» (роздруківка трекінгу про відстеження поштових повідомлень, роздрукованого з офіційного веб-сайта АТ «Укрпошта»), необхідно зазначити таке.

Згідно з п. 2 Правил № 270 згруповані поштові відправлення, поштові перекази - внутрішні реєстровані поштові відправлення, поштові перекази, кількість яких становить п`ять і більше, що одночасно подаються для пересилання одним відправником.

Реєстроване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку.

Штриховий кодовий ідентифікатор - штрихова позначка, побудована за певними правилами і призначена для автоматичної ідентифікації реєстрованих поштових відправлень. Аналогічне визначення штрихового кодового ідентифікатора міститься в Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» № 211 від 12.05.2006 (Порядок № 211).

Відповідно до п. 1.12 Порядку № 211 для забезпечення інформаційної підтримки та автоматизації процесів реєстрації, обробки та контролю пересилання реєстрованих поштових відправлень і закритих поштових речей, а також для забезпечення оперативною інформацією працівників, які відповідають за розшук поштових відправлень, впроваджена АСРК.

Пунктом 1.13 Порядку № 211 встановлено, що програмне забезпечення АСРК реалізує такі основні функції та процедури, зокрема, пошук та відслідковування реєстрованих поштових відправлень і закритих поштових речей по шляху проходження; надання інформації споживачам через Інтернет.

Присвоєння поштовому відправленню штрихового кодового ідентифікатора надає споживачу поштових послуг можливість відслідковувати в системі АСРК поштове відправлення та отримувати інформацію через інтернет на офіційному сайті АТ «Укрпошта» (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 925/418/20).

Отже, роздруківкою трекінгу про відстеження поштових повідомлень, роздрукованою з офіційного сайту АТ «Укрпошта», підтверджується отримання адресатом відповідних документів.

Перевіривши на офіційному веб-сайті АТ Укрпошта статус поштового відправлення № 950 (трекінг поштового відправлення, який зазначено в оскаржуваній постанові), яким боржнику надсилалась оскаржувана постанова, судом встановлено, що таке відправлення отримане адресатом 16.10.2024 року особисто.

Таким чином, не заслуговує на увагу позиція позивача, що в матеріалах справи відсутнє повідомлення про вручення останньому постанови, оскільки постанову було залишено у дверях за адресою, за якою він не проживає, оскільки:

-по-перше, оскаржувана постанова направлена за адресою зареєстрованого місця проживання позивача, за якою здійснюється офіційне листування;

-по-друге, поштове відправлення має трек-номер для відстеження, а отже оскаржувана постанова направлення рекомендованим листом та була вручена виключно під розписку позивачу, а відтак, не могла бути залишена у дверях.

Тобто, в матеріалах справи міститься належне підтвердження про вручення позивачу копії постанови 16.10.2024 року, останнім днем для подання до суду позовної заяви про скасування постанови було 26.10.2024 року.

За таких обставин, позивачем безпідставно пропущено строк звернення до суду на 2.5 місяці.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Практика Європейського суду з прав людини, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006, є джерелом права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його правами та обов`язками.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Чуйкіна проти України" ((CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) 13 січня 2011 року ОСТАТОЧНЕ) вказано, що стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 36, Series A № 18).

Доступ до правосуддя включає не лише можливість подати заяву до суду. На відміну від права на справедливий суд, право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може бути обмежено, зокрема, задля забезпечення нормального функціонування судової системи. Це включає часові обмеження, фінансовий тягар, вимоги щодо форми звернення тощо.

За наведених обставин, наявні правові підстави для повернення позовної заяви в частині позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 169, 241, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки транспорту про скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі- повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не є перешкодою для повторного звернення з нею до суду після усунення недоліків.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя: Коломаренко К. А.