Справа № 160/28654/24
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Національної академії внутрішніх справ
до ОСОБА_1
про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі,
28.10.2024 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 , в якому позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач навчалась за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язувалась після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі. З 01.09.2020 року по 12.04.2023 року відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням, медичним забезпеченням та житлом із наданням комунальних послуг. Згідно довідки відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку НАВС, відповідач на виконання умов договору розстрочення сплатила 28 800,00 грн. На час подання позову, залишок заборгованості становить 57 345,29 грн. Станом на дату подання позовної заяви, грошові кошти від відповідача до НАВС не надходили. Відповідач в добровільному порядку не відшкодував зазначені витрати, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
29.10.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Копія ухвали суду від 29.10.2024 року направлялася на адресу відповідача рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення.
08.11.2024 року на адресу суду конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» від 05 березня 2009 року №270 (зі змінами та доповненнями), поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі неможливості їх вручення, у тому числі, у разі адресат відсутній за вказаною адресою.
Згідно з п. 4 ч. 6 ст. 251 КАС України днем вручення судового рішення є день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Частиною 11 статті 126 КАС України передбачено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
У той же час, до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням встановленого строку зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
З огляду на викладене, судом вжито необхідні заходи щодо повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі.
Аналогічний висновок міститься в ухвалах Верховного Суду від 24.01.2019 року у справі №826/3699/17, від 14.03.2019 року у справі №0940/1233/18, від 28.05.2020 року у справі №215/3308/18.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що Наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 20.08.2020 року № 173 о/с ОСОБА_1 з 01.09.2020 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Національної академії внутрішніх справ.
Між Національною академією внутрішніх справ, комплектуючим підрозділом ГУ НП у Дніпропетровській області та ОСОБА_1 22.09.2020 року укладено Контракт № 20-696 про здобуття освіти за спеціальністю «Правоохоронна діяльність» у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських (далі Контракт).
Відповідно до п. 5.5. Контракту Сторони встановили, що умови Контракту відповідно до ст. 631 ЦК України застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Контракт набирає чинності з моменту його підписання і діє з дати зарахування Особи до Виконавця весь період навчання та на протязі 3-х років з дати призначення Особи на посаду Замовником після закінчення навчання.
ОСОБА_1 навчалась за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язувалась після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі.
З 01.09.2020 року по 12.04.2023 року відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням, медичним забезпеченням та житлом із наданням комунальних послуг.
Відповідно до наказу НАВС від 12.04.2023 № 445 відповідачем було отримано ступінь вищої освіти бакалавр за спеціальністю «Правоохоронна діяльність» та видано диплом бакалавра.
Наказом ГУ НП у Дніпропетровській області від 29.01.2024 № 79 о/с відповідача звільнено з 29.01.2024 року зі служби в поліції на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» за власним бажанням, до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання.
28.02.2024 року відповідач звернулася до НАВС із заявою про добровільне відшкодування нею витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС, та уклала договір про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року (далі Договір розстрочення). Договір розстрочення укладено відповідно до п. 6 Порядку відшкодування та наказу МВС України від 17.07.2017 № 593 «Про затвердження Примірної форми договору про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року».
Згідно довідки відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку НАВС, відповідач на виконання умов договору розстрочення сплатила 28 800,00 грн.
На час подання позову, залишок заборгованості становить 57 345,29 грн.
Відповідач в добровільному порядку не відшкодувала зазначені витрати, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до Статуту, НАВС є закладом вищої освіти із специфічними умовами навчання, державної форми власності, що провадить інноваційну освітню діяльність, пов`язану з наданням вищої освіти на різних ступенях вищої освіти за певними спеціальностям, є юридичною особою, бюджетною установою та перебуває у сфері управління Міністерства внутрішніх справ України.
Приписами ч.ч. 4 та 5 ст. 74 цього Закону встановлено, що особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Згідно зі ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.
Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року № 261, визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі, зокрема, звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Відповідно до абз. 3 пп. 1 Порядку № 261 звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) є підставою для відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.
Згідно з п.п. 3 та 4 Порядку № 261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло, водопостачання, водовідведення, електроенергія). Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю. Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі. На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи. Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.
Відповідно до п. 5 Порядку № 261 після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів. Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи. У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.
Відповідно до п. 3.3.7. Контракту, відповідач зобов`язалась у разі звільнення зі служби в поліції в період навчання на заочній формі та протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України, в особі
Виконавця (НАВС), витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію.
Відповідач проходила підготовку в НАВС з 01.09.2020 року по 12.04.2023 року. Відповідно до довідки-коригування про розрахунок фактичних витрат, вартість витрат пов`язаних з утриманням під час підготовки становить 86 145,29 грн., з яких:
- вартість грошового забезпечення - 13 595,82 грн.;
- вартість продовольчого забезпечення - 40 650,95 грн.;
- вартість медичного забезпечення - 35,08 грн;
- вартість речового забезпечення - 14 432,64 грн.;
- вартість комунальних послуг та спожитих енергоносіїв без врахування періодів перебування у відпустках - 17 430,80 грн.
Із сумою витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі та реквізитами для їх сплати у разі порушення умов Контракту, підставами відшкодування витрат відповідача ознайомлено під підпис, під час випуску з НАВС та під час звільнення зі служби в поліції.
Пунктом 5 Порядку відшкодування передбачено, що після видання наказу про звільнення особи керівник органу поліції або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.
28.02.2024 року відповідач звернулася до НАВС із заявою про добровільне відшкодування нею витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС, та уклала договір про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року (далі Договір розстрочення). Договір розстрочення укладено відповідно до п. 6 Порядку відшкодування та наказу МВС України від 17.07.2017 № 593 «Про затвердження Примірної форми договору про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року».
Відповідно п.п. 1.2, 1.3. Договору розстрочення відповідач зобов`язалася погашати суму заборгованості не пізніше 10-го числа кожного місяця рівними частинами починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому укладено цей Договір.
Згідно довідки відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку НАВС, відповідач на виконання умов договору розстрочення сплатила 28 800,00 грн.
На час подання позову, залишок заборгованості становить 57 345,29 грн.
Станом на дату подання позовної заяви, грошові кошти від відповідача до НАВС не надходили.
Згідно з п. 8 Порядку відшкодування особами витрат, у разі відмови Особи добровільно відшкодувати витрати, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа. Відповідно п. 5.4. Контракту, усі спірні питання, які можуть виникнути між Сторонами, вирішуються відповідно до законодавства України та в судовому порядку.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач, якого звільнено з органів поліції за пунктом п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України у розмірі 57 345,29 грн., що підтверджується довідками-розрахунками витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії внутрішніх справ, долученими до матеріалів справи, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Доказів відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання у вищому навчальному закладі, суду не надано.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Таким чином, судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв