Справа № 320/51437/24
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у якому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Лопатинської Надії Олексіївни від 26.07.2024 ВП № НОМЕР_2 про накладення на ОСОБА_1 , штрафу у розмірі 1700 гривень.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначила про те, що оскаржувана постанова від 26.07.2024 про накладення штрафу є протиправною, відповідачем неправомірно притягнуто позивача до відповідальності за невиконання рішення без поважних причин, позаяк постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 320/182/22, виданого 03.03.2023 Київським окружним адміністративним судом, не отримувала. Позивач вважає, що оскаржувана постанова державного виконавця не відповідає критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 29.01.2025.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідмоленими про дату та час судового засідання, з огляду на що, справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Київського окружного адміністративного суду у справі № 320/182/22 від 16.09.2023, зобов`язано ОСОБА_1 знести самочинно побудовану прибудову до квартири АДРЕСА_1 , за власний рахунок.

Вказане рішення набрало законної сили 27.03.2023.

21.06.2023 на виконання рішення суду, Київським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 320/182/22 про зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) знести самочинно побудовану прибудову до квартири АДРЕСА_1 , за власний рахунок.

На підставі зазначеного виконавчого листа № 320/182/22, постановою головного державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

Постановою головного державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) від 26.07.2024 встановлено, що за 23.07.2024 виходом державного виконавця за адресою: вул.Короленка, 63 в м. Бровари, Київська область, для перевірки виконання рішення суду встановлено, що рішення суду не виконано, забудова не знесена та накладено на ОСОБА_1 , штраф на користь держави у розмірі 1700 грн.

Не погоджуючись із постановою відповідача про накладення штрафу, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що:

- державним виконавцем встановлено, що рішення суду № 320/182/22 боржником не виконано, прибудова не знесена;

- позивачкою не заперечується, що вона знала про рішення у справі № 320/182/22, що набрало законної сили 27.03.2023, проте станом на час здійснення державним виконавцем перевірки виконання рішення у справі № 320/182/22 позивач за власний рахунок не знесла самочинно побудовану прибудову до квартири АДРЕСА_1 ;

- позивачкою не спростований факт невиконання нею рішення Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2022 у справі №320/182/22, що набрало законної сили 27.03.2023, за яким зобов`язано її за власний рахунок знести самочинно збудований об`єкт, та не наведено жодних поважних причин не виконання вказаного рішення;

- зважаючи на мотиви та заходи під час прийняття оскаржуваної постанови у контексті забезпечення обов`язковості виконання судового рішення, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України, яке регулює спірні правовідносини.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк:

- позивачу у встановленому порядку не було доведено вимогу державного виконавця та зобов`язання протягом 10 робочих днів знести самочинно побудовану прибудову до квартири, що позбавляє можливості винесення постанови про накладення штрафу за невиконання вимоги, яка не була доведена до боржника;

- право виконавця накласти штраф за невиконання рішення суду, напряму залежить від встановленого факту невиконання без поважних причин та у встановлений виконавцем строк.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII, належать примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів: виконавчих листів.

За приписами ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Згідно із ст. 63 Закону № 1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону № 1404, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 75 Закону № 1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Виконання судового рішення, як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

Слід наголосити на тому, що накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і спрямовано на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Залежно від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, що створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Невиконання боржником рішення суду тягне за собою наслідки, встановлені Законом №1404. На час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду у справі № 320/182/22 від 16.09.2023, було зобов`язано ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) знести самочинно побудовану прибудову до квартири АДРЕСА_1 , за власний рахунок. Вказане рішення набрало законної сили 27.03.2023.

21.06.2023 на виконання рішення суду Київським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 320/182/22 про зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) знести самочинно побудовану прибудову до квартири АДРЕСА_1 , за власний рахунок.

На підставі виконавчого листа від 21.06.2023 № 320/182/22, державним виконавцем відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

Відповідно до вимоги державного виконавця на виконання виконавчого листа № 320/182/22, позивачку зобов`язано протягом 10 робочих днів знести самочинно побудовану прибудову до квартири АДРЕСА_1 ,

Так, 23.07.2024 державним виконавцем здійснений вихід на місце проведення виконавчих дій, а саме за адресою: АДРЕСА_2 з метою перевірки виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2023 № 320/182/22 за результатом якої, державним виконавцем зафіксовано, що рішення суду № 320/182/22 боржником ОСОБА_1 не виконано, забудова не знесена.

У контексті наведеного, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачкою не заперечується, що вона знала про рішення у справі № 320/182/22, що набрало законної сили 27.03.2023, проте станом на час здійснення державним виконавцем перевірки виконання рішення суду, позивач за власний рахунок не знесла самочинно побудовану прибудову до квартири АДРЕСА_1 . Протилежного суду не наведено та не доведено.

Також, позивачкою не наведено жодних поважних причин не виконання вказаного рішення, про наявність якого остання мала бути обізнана, при цьому, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про неотримання постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 320/182/22 (штраф може бути застосований лише у разі невиконання вимоги державного виконавця, яку позивач не отримувала), позаяк, дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та надіслання постанови учасникам не є предметом даного спору, водночас, вказане не змінює ухилення боржника від процесуального обов`язку виконати рішення суду, що є достатньою підставою для визнання правомірним застосування штрафу за невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

До того ж, від моменту відкриття виконавчого провадження до вчинення виконавчих дій по перевірці виконання рішення суду, позивач не зазначила про вчинення дій, направлених на виконання рішення суду, чи наявність поважних причин чи неможливість виконання, при цьому, важливо розуміти, що добровільне виконання рішення суду, не є тотожним з стадією примусового виконання.

Колегія суддів, у контексті доводів апеляційної скарги, вважає, що лише зазначення позивачем про неотримання постанови державного виконавця та вимоги, без доведення відповідних обставин та належного обґрунтування таких обставин, не може бути достатньою підставою для визнання протиправними та скасування інших прийнятих рішень у виконавчому провадженні.

Верховний Суд у справі № 640/11938/20 зазначив про те, що порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Не кожен дефект акта призводить до його неправомірності.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Слід зазначити, що відповідні дії державного виконавця при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження та порушення процедури надсилання постанови, не є предметом даного спору, натомість, для правильного вирішення даного спору, слід встановити, чи були наявні підстави у виконавця для накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за встановленого державним виконавцем факту незнесеного об`єкта самочинної забудови і встановленої бездіяльності боржника перед територіальною громадою і суспільством, відсутні підстави для визнання протиправним та скасування постанови державного виконавця від 16.07.2024 про накладення на ОСОБА_1 мінімального штрафу у сумі 1700 грн, позаяк відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України, яке регулює спірні правовідносини.

Отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 287, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко