Справа № 420/11835/24
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/11835/24
Перша інстанція: суддя Марин П.П.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Турецької І.О.,

Шеметенко Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2024р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ВЧ НОМЕР_2 , ВЧ НОМЕР_1 , у якому просила:

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_2 щодо відмови здійснити перерахунок грошової допомоги для оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018 роки ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та провести виплату з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018 роки з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої п.2 Постанови КМУ від 13.03.2013р. №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889» та провести виплату з урахуванням виплачених сум;

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_2 щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою КМУ від 21.02.2001р. №159;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою КМУ від 21.02.2001р. №159.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що в період проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 при виплаті грошової допомоги для оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018 роки їй не нараховувалася та виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення передбачена пунктом 2 Постанови КМУ від 13.03.2013 №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №889» та вищезазначена винагорода не була виплачена і при виключенні її із списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 .

Позивачка звернулася до ВЧ НОМЕР_2 з проханням здійснити перерахунок грошової допомоги для оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 2 Постанови КМУ від 13.03.2013р. №161 «Про внесення змін до постанови КМУ від 22.09.2010р. №889» та провести виплату з урахуванням виплачених сум.

Однак, листом ВЧ НОМЕР_2 від 17.02.2024р. №1025 у задоволенні вказаної заяви було відмовлено.

Позивачка вважає вказану відмову протиправною, а тому звернулась до суду із даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахування грошової допомоги для оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018 роки ОСОБА_1 без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та провести виплату з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 перерахувати, а ВЧ НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 2 постанови КМУ від 13.03.2013р. №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889», з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 , посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення підзаконним нормативно-правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили.

Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають норми Закону №2011-ХІІ та постанови №889, а не інструкцій №595 та 550.

З наведених вище мотивів до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми Інструкції №260 в частині обмеження включення до грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, щомісячної додаткової грошової винагороди.

Відтак, суд вказав, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється грошова допомога на оздоровлення.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що згідно із наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.04.2015р. №49 зараховано до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення і вважається таким що справи та посади прийняли та приступили до виконання службових обов`язків: старшого солдата ОСОБА_1 , призначену наказом першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 10.04.2015р. №18-РС на посаду відповідального виконавця групи секретного документального забезпечення відділу охорони державної таємниці, яка прибула з ВЧ НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.12.2020р. №293 старшого солдата ОСОБА_1 , начальника групи секретного документального забезпечення відділу режимно-секретної діяльності управління охорони державної таємниці та захисту інформації звільнену наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) від 9.12.2020р. № 99-РС у запас за підпунктом "б" (за станом здоров`я), відповідно до п.2 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», 23.12.2020р. виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

У вказаному наказі також зазначено, що позивач грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік отримала.

Згідно із особовою карткою позивачки, за період з жовтня 2015 року по березень 2018 року їй виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода.

Також з особової картки ОСОБА_1 вбачається, що у жовтні 2016, квітні 2017 року, лютому та березні 2018 року виплачувалась грошова допомога для оздоровлення.

22.02.2024р. позивачка звернулась до ВЧ НОМЕР_2 із заявою щодо здійснення перерахунку та виплати грошової допомоги для оздоровлення з урахування щомісячної винагороди за 2014-2019 роки.

Однак, листом №1148 від 23.02.2024р. ВЧ НОМЕР_2 відмовила у задоволенні вказаної заяви, посилаючись на відсутність підстав.

Не погодившись із вказаною відмовою, позивачка звернулась до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність дій військових частини у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Судова колегія звертає увагу, що сторонами не заперечується, що з 2015р. по 2018р. відповідач нараховував та виплачував позивачу додаткову винагороду, яка передбачалась Постановою №889, однак відповідач не включав суми виплаченої допомоги для обрахунку допомоги на оздоровлення.

Відповідно до п.1 Постанови КМУ від 22.09.2010р. №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», яка втратила чинність на підстави постанови КМУ №704 від 30.08.2017р., установлено щомісячну додаткову грошову винагороду: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Відповідно до п.2 цієї Постанови, граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Приписами ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Згідно з ч.1 ст.10-1 Закону №2011, військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

З викладеного вбачається, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, додаткова грошова винагорода виплачувалась позивачці протягом 2015-2018 років, а отже, таку винагороду не можна вважати одноразовою.

Зміст Постанови №889 свідчить, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.

Віднесення зазначеної винагороди до щомісячних видів грошового забезпечення також підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 6.02.2019р. у справі №522/2738/17.

При цьому, на виконання Постанови КМУ №889 Міністр оборони України наказом від 15.11.2010р. №595 затвердив Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України.

Пунктом 8 Інструкції №595 встановлювалось, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Аналогічні приписи містяться і в Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, що була затверджена наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016р. №550 та в п.8 Інструкції №73 від 2.02.2016р., якими встановлювалось, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат, зокрема і допомоги на оздоровлення.

Натомість колегія суддів наголошує, що структура грошового забезпечення військовослужбовців визначена законом, а тому не може бути звужена нормами підзаконних нормативно-правових актів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №522/2738/17 наголосила, що встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили.

Виключивши підзаконним нормативно-правовим актом щомісячну додаткову грошову винагороду зі складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат, Міністерство внутрішніх справ України вийшло за межі наданого предмету регулювання порядку виплати такої винагороди.

Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають норми Закону №2011-ХІІ та Постанови КМУ №889, а не Інструкцій.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі №520/7308/21 від 7.07.2022р..

Враховуючи викладене, колегія судів дійшла висновку, що вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо здійснення розрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2018 роки без урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди із зобов`язанням здійснити перерахунок вказаних сум є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: І.О. Турецька

Л.П. Шеметенко