Справа № 160/30394/24
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2025 року м. Дніпросправа № 160/30394/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року (суддя Дєєв М.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачеві раніше виплачених сум грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, у тому числі надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань)), виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням із застосуванням показника прожиткового мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, за період з 31.01.2020 по 20.05.2023; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок і виплату позивачеві раніше виплачених сум грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, у тому числі надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань)), виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади позивача, згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» за період з 31.01.2020 по 20.05.2023.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.11.2024 позов ОСОБА_1 залишено без руху, запропоновано позивачеві подати заяву про поновлення строку звернення до суду та докази на підтвердження поважності таких причин.

Позивач подав заяву про усунення недоліків позовної заяви в строк, визначений судом, зазначивши, що позов подано протягом трьох місяців після отримання останньої грошової виплати, що відповідає положенням статті 233 КЗпПУ.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року позовну заяву повернуто ОСОБА_1 .

Суд дійшов висновку, що позивач був звільнений зі служби 14.06.2024, а тому кінцевим строком подання позову є 15.09.2024, натомість до суду ОСОБА_1 звернувся лише 11.11.2024. При цьому суд вказав, що позивачем не підтверджені належними доказами доводи, що розрахунок було проведено не в день звільнення, а фактично 15.08.2024.

Не погодившись з названою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що приписами ч. 5 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Судом першої інстанції вірно зауважено, що в спірних правовідносинах підлягають застосуванню строки звернення до суду, визначені статтею 233 КЗпПУ в редакції Закону № 2352-IX.

Натомість, суд дійшов помилкового висновку, що строк звернення в даній справі має обраховуватися з моменту звільнення позивача зі служби.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки тій обставині, що спір в даній справі виник у зв`язку з не нарахуванням та не виплатою позивачу грошового забезпечення в належному розмірі.

Відтак, ОСОБА_1 має право звернутися з даним позовом до суду в тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні відповідно до приписів статті 233 КЗпПУ.

Також є помилковим висновок суду першої інстанції про не доведення позивачем кінцевого строку отримання від військової частини грошових виплат, адже матеріали справи містять копію скриншоту з банківського застосунку, з якого вбачається отримання 15.08.2024 від ВЧ НОМЕР_1 на картку НОМЕР_2 виплати 36 220,34 грн за неотримане речове майно.

В разі, якщо у суду виникли сумніви щодо належності цього доказу, суд мав офіційно з`ясувати чи належить відповідна банківська карта ОСОБА_1 , тощо, що не було здійснено.

Водночас, якщо виходити з дати проведення цієї виплати, навіть не беручи до уваги відсутність в матеріалах справи письмового повідомлення ВЧ НОМЕР_1 про суми, нараховані та виплачені позивачеві при звільненні, тримісячний строк звернення до суду з цим позовом не пропущений.

Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з неправильним застосуванням норм процесуального права, що є підставою для її скасування з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження в справі.

Керуючись ст.ст. 243, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року в адміністративній справі № 160/30394/24 скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з 30 січня 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 30 січня 2025 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова