Справа № 420/23578/24
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/23578/24
Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Турецької І.О.,

Шеметенко Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2024р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ДУ «Центр пробації» Міністерства юстиції України, у якому просив:

- визнати протиправною відмову ДУ «Центр пробації» Міністерства юстиції України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , додаткової винагороди 30 000грн., передбаченої пунктом 1 Постанови КМУ від 28.02.2022р. №168;

- зобов`язати ДУ «Центр пробації» Міністерства юстиції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , додаткової винагороди 30 000грн., передбаченої пунктом 1 Постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за період з 24.02.2022р. по 31.12.2022р..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив службу в органах пробації та згідно з наказом №159/к від 20.02.2023р. підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 , старшого інспектора Березівського районного сектору №4 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області, 2.03.2023р. звільнено за п.5 ст.23 ЗУ «про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п.4 ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Позивач вважав, що за час несення служби і після звільнення йому не було нараховано та виплачено додаткової винагороди в сумі 30 000грн за період з 24.02.2022р. по 31.12.2022р..

20.03.2024р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про нарахування відповідних виплат.

Однак, листом від 9.04.2024р. №102/К-96/11Ян-24 ДУ «Центр пробації» Міністерства юстиції України відмовив позивачу у задоволенні вказаної заяви.

Не погодившись із такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2024р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ДУ «Центр пробації» Міністерства юстиції України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022р. №168 у розмірі 30 000грн. щомісячно з 24.02.2022р. по 7.02.2022р..

Зобов`язано ДУ «Центр пробації» Міністерства юстиції України нарахувати та виплати ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ від 28.02.2022р. №168 у розмірі 30 000грн. щомісячно з 24.02.2022р. по 7.07.2022р..

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ДУ «Центр пробації» Міністерства юстиції України, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що на період дії воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, у тому числі уповноваженого органу з питань пробації, які несли службу в органах і установах зазначеної Служби, зокрема Державної установи "Центр пробації", повинна була виплачуватись додаткова винагорода як щомісячний додатковий вид грошового забезпечення у період з 24.02.2022р. по 7.07.2022р..

При цьому, суд вказав, що Постанова №168 в редакції від 22.03.2022р. не ставить в залежність отримання додаткової винагороди від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби від виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану, як про це вказує відповідач.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 з 26.06.2018р., (відповідно до витягу з наказу ДУ «Центр пробації» Міністерства юстиції України від 26.06.2018р. №57/к (а.с.23), від 27.10.2020р. №237/к (а.с.24), від 21.04.2021р. №782/к (а.с.25), проходив службу у ДУ «Центр пробації» Міністерства юстиції України та відповідно до витягу з наказу від 20.02.2023р. №159/к (а.с.26) (зі змінами, внесеними наказами від 10.07.2023р. №577/к та від 10.07.2023р. №577/к) підполковник внутрішньої служби ОСОБА_1 , старший інспектор Березівського районного сектору №4 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області, звільнений 2.03.2023р. за п.5 ст.23 ЗУ «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п.2 ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію» (через хворобу), у якому проходив службу з 12.05.2020р..

Додатком 31 до наказу ДУ «Центр пробації» Міністерства юстиції України від 9.09.2021р. №775/Ф-21, визначено межі територіальної юрисдикції уповноважених органів пробації філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області, у т.ч. підрозділ Березівський районний сектор №4 Петровірівська сільська, Старомаяківська сільська, Чогодарівська сільська, Ширяївська селищна територіальні громади.

Позивач вважав, що під час проходження служби, а саме з 24.02.2022р. йому протиправно не виплачувалась додаткова винагорода у розмірі 30 000грн., у зв`язку із чим він 20.03.2024р. звернувся до відповідача із відповідною заявою.

Однак, листом від 9.04.2024р. №102/К-96/11/Ян-24 (а.с.32-33) ДУ «Центр пробації» Міністерства юстиції України надала відповідь у якій зазначила, що позивач до виконання завдань, передбачених ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», заходів і повноважень, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави не залучався, а відтак підстави для нарахування додаткової винагороди відсутні.

Позивач вважає вказану бездіяльність відповідача протиправною, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність дій ДУ «Центр пробації» Міністерства юстиції України у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У зв`язку з військовою агресією росії проти України Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим ЗУ від 24.02.2022р. №2102-IX, на всій території України введений воєнний стан.

Одночасно із введенням воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022р. №65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим ЗУ від 3.03.2022р. №2105-IX, оголошено про проведення загальної мобілізації.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022р. №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» КМУ прийняв Постанову №168, в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно з пунктом 5 Постанови №168 вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022р..

Постановою КМУ від 22.03.2022р. №350 «Про внесення зміни до пункту 1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168» (далі - Постанова №350) внесено зміни шляхом доповнення абзацу першого після слів «та поліцейським» доповнено словами «, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Постановою №793 в абзаці першому пункту 1 Постанови №168 слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

Як зазначено у Постановах №350 і №793, ці постанови набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24.02.2022р..

Постановою №754, яка набрала чинності 8.07.2022р., внесено зміни до абзацу першого Постанови №168, зокрема: слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)».

Постановою Кабінету Міністрів України від 8.10.2022р. №1146 «Про внесення змін до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168» (далі - Постанова №1146), яка набрала чинності 18.10.2022р., внесено зміни до абзацу першого Постанови №168, а саме: виключено слова «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні),» та «(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)»; доповнено абзац реченням такого змісту: «Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах».

Частиною 1 ст.6 ЗУ «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005р. №2713-IV (далі - Закон №2713-IV) встановлено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Згідно з ч.1 ст.14 Закону №2713-IV до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 Закону №2713-IV держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

Частиною 5 ст.23 Закону №2713-IV обумовлено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений ЗУ «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону №2713-IV фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

У ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію» від 5.02.2015р. №160-VIII (далі - Закон №160-VIII) визначено, що пробація - система наглядових та соціально-виховних заходів, що застосовуються за рішенням суду та відповідно до закону до засуджених, виконання певних видів кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого; орган пробації - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері пробації; персонал органу пробації - працівники, які відповідно до повноважень, визначених цим Законом та іншими законами України, виконують завдання пробації.

Частиною 1 ст.19 Закону №160-VIII передбачено, що права, обов`язки, відповідальність, правовий та соціальний захист персоналу органу пробації визначаються ЗУ «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та цим Законом.

Наказом Міністерства юстиції України від 8.12.2020р. №4242/5 затверджено Положення про ДУ «Центр пробації» (далі - Положення), відповідно до пункту 1 якого Центр пробації є неприбутковою державною установою, створеною для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України з питань пробації і безпосереднього спрямування та координації діяльності уповноважених органів з питань пробації, що належить до сфери управління Мін`юсту.

Пунктом 6 Положення передбачено, що у структурі Центру пробації функціонують відокремлені структурні підрозділи (далі - Філії), до складу яких входять уповноважені органи з питань пробації. Філії не є юридичними особами та здійснюють частину делегованих функцій Центру пробації відповідно до мети (цілей), завдань та функцій.

Згідно з п.7 Положення до складу Центру пробації входять працівники, які працюють за трудовим договором, та особи начальницького складу, що були переведені з Державної кримінально-виконавчої служби України.

Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018р. №925/5 (далі - Порядок №925/5).

Пунктом 3 розділу І Порядку №925/5 визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацом 1 п.4 розділу І Порядку №925/5 передбачено, що грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу, які займають штатні посади в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань, міжрегіональних управліннях з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, органах пробації, установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, воєнізованих формуваннях, навчальних закладах та закладах охорони здоров`я, таборах для тримання військовополонених, на підприємствах установ виконання покарань, інших підприємствах, в установах і організаціях, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до пункту 1 розділу І Положення про Березівський районний сектор №4 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області, затвердженого наказом ДУ «Центр пробації» від 9.09.2021р. № 775/ОД-21, Березівський районний сектор №4 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області є уповноваженим органом з питань пробації, який безпосередньо забезпечує виконання в межах адміністративно-територіальної одиниці певних видів адміністративних стягнень і кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та пробації (а.с.93).

Абзацом 2 п.5 розділу І цього Положення передбачено, що до складу персоналу відділу входять працівники, які працюють за трудовим договором, та особи начальницького складу, що були переведені з Державної кримінально-виконавчої служби України.

Згідно з підпунктом 2.1.6. пункту 2.1. Розділу ІІ Колективного договору між Адміністрацією і Профспілковою організацією ДУ «Центр пробації» на 2020-2023 роки передбачено, що Адміністрація зобов`язується забезпечити порядок і умови прийняття на службу, проходження служби особами начальницького складу відповідно до Законів України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», «Про національну поліцію» та інших нормативно-правових актів України (а.с.102-128).

Як вбачається із матеріалів справи, підполковник внутрішньої служби ОСОБА_1 перебував на посаді старший інспектора Березівського районного сектору №4 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області та згідно з наказом від 20.02.2023п. №159/к (зі змінами, внесеними наказами від 10.07.2023р. №577/к та від 10.07.2023р. №577/к) його звільнено зі служби 2.03.2023р..

Розпорядженням КМУ від 6.03.2022р. №204-р затверджено Перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», до якого включено Одеську область.

З викладеного вбачається, що КМУ встановив додаткову винагороду в розмірі 30 000грн. щомісячно, зокрема, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

У доводах апеляційної скарги, ДУ «Центр пробації» в Одеській області посилається, зокрема, на те, що право на отримання додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 мають лише ті особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (зокрема і ДУ «Центр пробації»), які саме «несуть службу» в органах та установах зазначеної Служби.

Подібні правовідносини були предметом розгляду в Верховному Суді, де у Постанові від 2.11.2023р. у справі №160/11851/22 було сформовано висновок щодо застосування пункту 1 Постанови №168, який в подальшому підтримано Верховним Судом у постановах від 18.01.2024р. у справі №200/297/23, від 25.01.2024р. у справі №520/8343/22, від 21.03.2024р. у справі №160/12980/22, від 28.03.2024р. у справі №480/1364/23, від 25.04.2024 у справі №160/10532/22р., від 25.07.2024р. у справі №400/1895/23.

Верховний Суд у пунктах 41-43 постанови від 2.11.2023р. у справі №160/11851/22 зазначив, що у цьому випадку поняття «несення служби», яке зазначено у пункті 1 Постанови №168, тотожні поняттю «проходження служби». Оскільки, законодавством визначено, що особи рядового і начальницького складу, які мають спеціальні звання, проходять службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, немає ніяких підстав вважати, що вони службу не несуть. При цьому, Суд зауважив, що положення пункту 1 Постанови №168 не містять застережень щодо призначення додаткової допомоги виключно особам, які беруть участь в оперативних заходах, несуть варту, в тому числі в нічний час, несуть службу у наряді, тощо. Тобто, Постанова №168 (у редакції Постанови КМУ від 22.03.2022р. №350) не ставить у залежність отримання додаткової винагороди від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби від виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану, як про це вказує відповідач.

У справі №160/12980/22 Верховний Суд відхилив аргументи ДУ «Центр пробації» щодо відмінності терміну «несення служби» від «проходження служби», які були обґрунтовані посиланням на пункт 5 глави 13 розділу ІІІ Порядку №925/5, оскільки розділ ІІІ під назвою «Компенсаційні виплати» містить лише 2 глави, в яких відсутнє поняття «несення служби».

Верховний Суд зазначив, що таке визначення наведене лише в підпункті 5 пункту 13 «Порядок преміювання осіб рядового і начальницького складу» розділу ІІ «Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу» Порядку №925/5 і стосується саме преміювання. Аналіз змісту указаної норми свідчить про вузьке використання цього поняття лише в аспекті виконання службових обов`язків особами рядового і начальницького складу в нічний час, що жодним чином не стосується предмету спору у справі, що розглядається.

У справі №200/297/23 Верховний Суд констатував безпідставність доводів ДУ «Центр пробації» про те, що за відсутності відповідних наказів командирів (начальників), на підставі яких здійснюється виплата додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168, відсутні і підстави для нарахування та виплати такої винагороди, позаяк, вказане свідчить лише про допущення протиправної бездіяльності, а не про відсутність права у позивача на таку винагороду.

Частиною 5 ст.242 КАС України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, застосовуючи сформований у подібних правовідносинах Верховним Судом підхід щодо застосування положень пункту 1 Постанови №168, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з 24.02.2022р. ОСОБА_1 набув право на отримання додаткової щомісячної винагороди, у розмірі 30 000грн., встановленої Постановою №168 у період з 24.02.2022р. по 7.07.2022р. у зв`язку з несенням служби в установі, що розташована в межах адміністративно-територіальної одиниці, на території якої надавалася допомога в рамках Програми «єПідтримка» (Одеська область), а відтак наявні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити таку винагороду.

Що стосується посилань апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду, то судова колегія виходить з наступного.

За змістом ч.1 ст.122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Отже, положення наведеної норми допускають при вирішенні справ в порядку адміністративного судочинства застосування строків, визначених не тільки КАС України, а й іншими законами.

Частиною 5 ст.122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Водночас положення ст.122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати) у разі порушення законодавства про оплату праці.

У судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 7.05.2002р. №8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівника.

Так, відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто до змін, внесених згідно із Законом України від 1.07.2022р. №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 1.07.2022р. №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022р., частини 1 і 2 ст.233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022р. КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (ч.1 ст.233 КЗпП України).

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що на правовідносини що виникли до 19.07.2022р. поширюється дія норм законодавства, що не обмежували право позивача на звернення до суду із відповідним позовом будь-яким строком, а тому вказані доводи апелянта є необґрунтованими та безпідставними.

Із матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції вирішено спір щодо правовідносин з 24.02.2022р. по 7.07.2022р., тобто до 19.07.2022р..

Відтак, судова колегія дійшла висновку, що в даному випадку строк звернення до суду позивачем не пропущено, а вказані доводи апелянта є безпідставними та необґрунтованими.

У контексті оцінки доводів апеляційних скарг, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Отже, судова колегія вважає, що рішення суду постановлене з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2024р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: І.О. Турецька

Л.П. Шеметенко