Справа № 240/24055/24
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Житомир справа № 240/24055/24

категорія 106000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про:

- визнання протиправними дії щодо відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;

- зобов`язання надати відстрочку від призову на військову службу на підставі ст.23 ч.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийнятого відповідачем рішення про відмову позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Позивач вважає, що на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", так як здійснює догляд за своєю матір`ю, ОСОБА_2 , 1973р.н., яка є особою з інвалідністю 2 групи.

Одночасно з адміністративним позовом надійшла заява про забезпечення адміністративного позову.

Ухвалою від 09.12.024 у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою від 09.12.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 08 січня 2024 року 10:00.

Судове засідання у справі, призначене на 08.01.2025 року, відкладено по причині неявки представника Відповідача. Наступне судове засідання призначено на 29.01.2025 року о 12:00.

29.01.2025 в судове засідання ОСОБА_1 не прибув, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник Відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , повторно не прибув в судове засідання та направив до суду відзив на позов, в якому Відповідач зазначає, що Позивач звертався до Відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку з наявністю матері з другою групою інвалідності. Зазначає, що за результатами розгляду заяви Позивача, рішенням комісії з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 05.11.2024 протокол №42 Позивачу відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки наявні інші особи, які не військовозобов`язані та, відповідно до закону, та зобов`язані утримувати одного із своїх батьків з інвалідністю І чи ІІ групи.

Відповідач зауважує, оскільки у матері Позивача є інші члени сім`ї, які зобов`язані здійснювати за нею догляд, а саме: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому відсутні підстави для надання відстрочки від призову Позивачу.

Як зазначено у відзиві на позов, перебування особи за кордоном не позбавляє права утримувати дочкою свою матір. Відтак, у сестри Позивача є обов`язок доглядати та утримувати свою матір, тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

За приписами ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30.10.2024 Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", як військовозобов`язаний, оскільки є наявність у його матері ОСОБА_2 статусу особи інвалідністю 2 групи.

Суд враховує, що Позивачем до свого звернення надано докази на підтвердження наявність у його матері ОСОБА_2 , 1973р.н., статусу особи інвалідністю 2 групи.

За результатами розгляду винесено рішення комісії з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 у формі протоколу № 42 від 05.11.2024, у зв`язку з чим Відповідач надіслав Позивачу повідомлення від 06.11.2024 року за №2249, із зазначенням причини відмови: відсутні підтвержуючі документи, що дочка являється особою з інвалідністю чи потребує постійного догляду або перебуває під арештом (крім домашнього арешту) або відбуває покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі, ним долучено не було. Також повідомлено, що заявник підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах.

Вважаючи такі дії Відповідача протиправними щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Позивач звернувся до суду.

Суть спірних відносин між сторонами зведена виключно до правомірності рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у надані ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оформлену протоком №42 від 05.11.2024 року.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).

Згідно з частинами 1, 2ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Суд враховує, що правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-XII).

Підстави звільнення від призову на військову службу під час мобілізації передбачені ст. 23 Закону № 3543-XII.

Згідно з приписами абз. 13 ч.1ст.23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні Відповідача та відповідно до доводів, наведених у відзиві на позов, причиною відмови в наданні Позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації є наявність у матері Позивача ( ОСОБА_2 , 1973р.н.) дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і Позивачем не було долучено доказів, що дочка ОСОБА_3 являється особою з інвалідністю чи потребує постійного догляду або перебуває під арештом (крім домашнього арешту) або відбуває покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі, що перешкоджає їй здійснювати догляд за матірю.

Такі доводи Відповідача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

Відповідно до статті 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватись про своїх непрацездатних батьків. Також відповідно до статті 202 Сімейного кодексу України, повнолітні діти зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Тобто, конституційний обов`язок піклуватися та утримувати своїх непрацездатних батьків покладено на його працездатних дітей.

При цьому, виходячи з аналізу абзацу 13 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", проживання ОСОБА_5 (сестри Позивача) за кордоном, не впливає на її обов`язок утримувати свою непрацездатну матір.

В контексті наведених норм та встановлених фактичних обставин, суд вважає обґрунтованими доводи Відповідача щодо того, що Позивач не надав доказів, що є єдиною працездатною особою, зобов`язаною відповідно до закону утримувати свою матір, що виключає його право на відстрочку призову на військову службу під час мобілізації в розумінні вимог абзацу 13 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає, що Відповідач, відмовляючи у відстрочці від призову на військову службу під час мобілізації, з підстав, передбачених абзацом 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", діяв обґрунтовано, у відповідності до положень норм чинного законодавства.

З підстав зазначеного, суд зазначає що вимоги заявлені Позивачем задоволенню не підлягають.

Підстави, передбачені ст.ст.139-143 КАС України для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відстуні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

Повний текст складено: 29 січня 2025 р.

29.01.25