Справа № 380/8542/24
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 рокусправа № 380/8542/24

зал судових засідань №12

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Янковська І.І.,

за участю:

представника позивача Бердар С.В.,

представника відповідача Холявки І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в :

Комунальне підприємство «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області (місцезнаходження: 82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Федьковича, 11, ) (далі позивач, КП «Дрогобичводоканал») звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, вул. Стрийська, 35, м. Львів, код ЄДРПОУ ВП 43968090) (далі відповідач, ГУ ДПС у Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області форми «Ш» № 0413 від 01.11.2023 про зобов`язання сплатити штраф розмірі 10% в сумі 2 382 104, 69 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області форми «Ш» № 0413 від 04.03.2024 про зобов`язання сплатити штраф розмірі 10% в сумі 847036,56 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що на підставі актів камеральної перевірки №27311/13-01-04-13-07/03348910 від 01.11.2023 та від 27.02.2024 № 7163/13-01-04-13/03348910, якими встановлено порушення Комунальним підприємством «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області вимог п.57.1 ст.57 та п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України (надалі за текстом ПК України) в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з ПДВ протягом 2018-2022 років з затримкою більше 30 календарних днів, контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення форми «Ш» № 0413 від 01.11.2023, № 0413 від 04.03.2024, якими зобов`язано Комунальне підприємство «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області сплатити штраф у розмірі 10% від суми несвоєчасно сплачених податкових зобов`язань.

Зазначені податкові повідомлення-рішення позивач вважає протиправними та такими, що їх необхідно скасувати, оскільки при їх прийнятті контролюючий орган не взяв до уваги, що прострочення сплати узгоджених сум податкового зобов`язання з податку на додану вартість, тобто податковий борг з якого нараховувались штрафні санкції, виник через невідповідність фактичної вартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Вказує, що Постановою КМУ №1340 від 15.12.2021 «Деякі питання здійснення заходів, передбачених пунктом 27 статті 14 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» затверджено порядок та умови надання у 2021 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах, що підлягає урегулюванню згідно із Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. Субвенція надається з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості з різниці в тарифах за рахунок та в межах коштів спеціального фонду державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені пунктами 13 і 14 статті 11 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік. Водночас, проведення взаєморозрахунків із погашення заборгованості можливе лише на підставі договору, який укладається підприємствами, що, зокрема, надавали послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості, та шляхом послідовного виконання зобов`язань учасниками розрахунків. Крім того, за умовами такого договору сторона може перераховувати до загального (спеціального) фонду державного бюджету кошти, зокрема, для погашення податкового боргу з податку на додану вартість.

Зазначає, що законодавством України передбачено умови й порядок погашення податкового боргу з податку на додану вартість надавача послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Так відповідно до вимог передбачених Постановою №1340, для проведення розрахунків за субвенцією відповідачем видано позивачу: Довідку №36922/6/13-01-13-01-12 від 21.12.2021 про розмір податкового боргу, в якій зазначено податковий борг станом на 01.12.2021 з врахуванням штрафних санкцій та пені всього на суму 27 381 251,65 грн. На підставі зазначених вище вимог Порядку № 1340 між Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Дрогобицької міської ради та КП «Дрогобичводоканал» укладено Договір про організацію взаєморозрахунків: №13/01 від 22.12.2021. Також, між Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації, Фінансовим управління Трускавецької міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради, Товариством з обмеженою відповідальністю «Трускавецький водоканал» та КП «Дрогобичводоканал» укладено Договір про організацію взаєморозрахунків: №13/09 від 23.12.2021. Предметом цих договорів є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах. Однак розрахунки за вказаними договорами не відбулись через те, що головним розпорядником та відповідальним виконавцем бюджетної програми Мінрегіоном не виділено коштів.

Окрім того зазначає, що між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Львівській області, Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Дрогобицької міської ради та КП «Дрогобичводоканал» також були укладені Договори про організацію взаєморозрахунків: №13/20 від 14.08.2017; №13/36 від 13.11.2017 ; №13/37 від 13.11.2017 предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам. Проте, розрахунки згідно з договорами також не відбулись.

КП «Дрогобичводоканал» уклавши вказані договори про організації взаєморозрахунків та очікуючи на субвенцію з державного бюджету, був зобов`язаний у відповідності до підпункту 2 пункту 10 Договорів не вчиняти дій з погашення заборгованості відповідно до умов договору. Таким чином представник позивача вважає, що прострочення сплати КП «Дрогобичводоканал» узгоджених сум податкового зобов`язання з податку на додану вартість відбулось за незалежних від нього причин, а саме внаслідок невідповідності фактичної вартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення затвердженим тарифам на такі послуги та не перерахування субвенції з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах. Також позивач, обґрунтовуючи свою правову позицію, покликається на правові позиції Верховного Суду, які викладені у постановах від 12 лютого 2019 року у справі № 820/1410/18 та від 12 серпня 2020 року у справі № 440/4713/18.

Ухвалою судді від 24.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. У відзиві зазначає, що позивач не сплатив податкове зобов`язання з податку на додану вартість протягом строків, визначених Податковим кодексом України, прострочення становило більше 30 календарних днів. Представник відповідача зазначає, що посадові особи КП «Дрогобичводоканал» були обізнані з нормами Податкового кодексу України, в яких визначено чіткі строки для сплати самостійно визначених податкових зобов`язань; були обізнані з рахунками на які потрібно сплачувати податкові зобов`язання; не інформували Головне управління ДПС у Львівській області про обставини, які звільняють від фінансової відповідальності за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань; самостійно визначили податкові зобов`язання та сплатили їх із порушенням граничних строків; не підтвердили належним чином відсутність коштів на рахунках підприємства. Вищезазначене на думку Головного управління ДПС у Львівській області беззаперечно вказує на протиправній винній бездіяльності позивача та підтверджує право податкового органу на застосування штрафних санкцій визначених п. 124.1 ст. 124 Податкового кодексу України.

Щодо тверджень позивача про те, що штрафні санкції застосовані до нього на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень неправомірно, оскільки несвоєчасна сплата узгоджених грошових зобов`язань з податку на додану вартість відбулася не з його вини, а через невиконання державою обов`язку щодо перерахування субвенції з державного бюджету відповідач зазначає, що вказане не є підставою для звільнення платника податків від обов`язку вчасної сплати встановлених чинним законодавством податків та не виключає відповідальності за неналежне виконання цього обов`язку. Відсутність у платника податків коштів не звільняє його від обов`язку сплачувати узгоджені грошові зобов`язання.

Відповідач підсумовує, що оскільки узгоджені грошові зобов`язання з податку на додану вартість були сплачені позивачем із затримкою, то застосування до нього оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями штрафних санкцій на підставі 124.1 статті 124 Податкового кодексу України є правомірним. У зв`язку з вищенаведеним просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Від представника позивача 13.06.2024 надійшла відповідь на відзив.

Представником відповідача 01.07.2024 подано клопотання про долучення витягів з інтегрованої картки платника податків КП «Дрогобичводоканал» та відомостей про розстрочення податкового боргу.

Ухвалою від 01.07.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

Окрім того, від представника позивача 30.08.2024 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи платіжних доручень та податкових декларацій. Також представником позивача 02.10.2024 подано додаткові пояснення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Комунальне підприємство «Дрогобичводоканал» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань із присвоєнням коду .

ГУ ДПС у Львівській області 21.03.2024 на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу I, пункту 75.1 статті 75 розділу ІІ Податкового кодексу України, у порядку визначеному пунктом 76.2 статті 76 розділу ІІ цього Кодексу, проведено камеральні перевірки щодо порушення термінів сплати (перерахування) узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області.

За результатами камеральних перевірок складено акт №27311/13-01-04-13- 07/03348910 від 01.11.2023, відповідно до якого встановлено порушення п. 57.1 ст. 57 та п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з ПДВ протягом 2018-2021 років з затримкою більше 30 календарних днів у сумі 23 821 046 грн 90 коп. та акт від 27.02.2024 № 7163/13-01-04-13-04/03348910, відповідно до якого встановлено порушення позивачем п. 57.1 ст. 57 та п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з ПДВ протягом 2018-2022 років з затримкою більше 30 календарних днів у сумі 8470365 грн 60 коп.

Зокрема перевірками встановлено, що КП «Дрогобичводоканал» самостійно визначило та подало декларації з податку на додану вартість, в яких задекларовано суми податкових зобов`язань до сплати. Вказані у актах декларації складені і підписані відповідно до ст. 48 Податкового кодексу України, та подані у спосіб визначений діючим законодавством, однак КП «Дрогобичводоканал» порушено вимоги п. 57.1 ст. 57 та п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, а саме порушено терміни сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання з податку на додану вартість, що тягне за собою відповідальність у вигляді штрафних санкцій передбачених ст.124 Податкового кодексу України (детальний перелік декларацій та сум податкових зобов`язань, визначених позивачем, наведено у актах перевірок та розрахунках до ППР).

На підставі акту камеральної перевірки від 01.11.2023 року №27311/13-01-04-13- 07/03348910 ГУ ДПС у Львівській області винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ш» №0413 від 01.11.2023 на загальну суму 2382104,69 грн.

На підставі акту камеральної перевірки від 27.02.2024 року №7163/13-01-04-13-04/03348910 Головним управлінням ДПС у Львівській області винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ш» №0413 від 04.03.2024 на загальну суму 847036,56 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, КП «Дрогобичводоканал» звернулося з цим позовом до суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач фактично не заперечує факту несвоєчасної сплати ним узгоджених сум податкових зобов`язань по податку на додану вартість, а також правильності визначення відповідачем розміру штрафних санкцій. Підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень позивач вважає те, що відповідачем не враховано причин несвоєчасної сплати таких платежів. Несвоєчасне виконання позивачем свого податкового обов`язку по сплаті податку до бюджету пов`язане з невиплатою позивачу субвенції з державного бюджету на погашення заборгованості в різниці в тарифах. Цю обставину позивач вважає поважною причиною несвоєчасної сплати податкових зобов`язань, що виключає можливість накладення на нього фінансових санкцій.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України в редакції на час спірних відносин).

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

За змістом пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Отже, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 ПК України, та за своєю правовою сутністю та формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.

Як встановлено судом, ГУ ДПС у Львівській області проведено камеральні перевірки КП «Дрогобичводоканал» та встановлено несвоєчасну сплату позивачем до бюджету узгоджених сум податкових зобов`язань по податку на додану вартість за період 2018-2022 роки.

Відповідно до пункту 16.1.4 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Також пунктом 203.2 статті 203 ПК України встановлено, що сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Як встановлено судом, порушення позивачем норм пункту 203.2 статті 203 ПК України відбулось внаслідок несвоєчасної сплати сум самостійно визначених та узгоджених податкових зобов`язань та сум податкового боргу за рішенням суду від 06.08.2020, виконання якого відстрочено ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 у справі №380/2229/20 до 23.12.2021.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 ПК України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених Кодексом або законами з питань митної справи.

За змістом статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 110.1 статті 110 ПК України платники податків, податкові агенти, а також інші суб`єкти у випадках, прямо передбачених цим Кодексом, несуть фінансову відповідальність за вчинення податкових правопорушень.

Згідно з пунктом 111.1 статті 111 ПК України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова, адміністративна, кримінальна.

Відповідно до абзацу першого пункту 57.1 статті 57 ПК платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому відповідно до пункту 56.11 статті 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) податків встановлена статтею 124 ПК України.

За приписами пункту 124.1 статті 124 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, податкове законодавство пов`язує право податкового органу нарахувати штраф за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання лише із фактом такого порушення, і не залежить від способу, в який здійснювалось погашення податкового боргу.

Відповідно до п.п.14.1.152, 14.1.175 п.14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Погашення податкового боргу - це зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що на платника податків покладено обов`язок здійснити у встановлені ПК строки сплату узгодженого грошового зобов`язання. Несплачене у встановлений ПК строк узгоджене грошове зобов`язання визнається сумою податкового боргу платника податків.

За несплату або несвоєчасну сплату платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання, такий притягується до відповідальності у вигляді штрафу на умовах визначених податковим законодавством.

Передумовою нарахування штрафних санкцій з підстав, визначених пунктом 124.1 статті 124 Податкового кодексу України, є несплата платником податків суми узгодженого податкового зобов`язання у встановлені законодавством строки.

Відповідно до пункту 87.9 статті 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Тобто, вказаною нормою ПК України визначено обов`язок податкового органу щодо зарахування усіх платежів на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Відповідно до пункту 131.2 статті 131 ПК України при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені. Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжній інструкції (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

Отже, виходячи з аналізу вказаних правових норм ПК України, законом імперативно встановлено обов`язок податкового органу здійснювати зарахування коштів, що сплачує платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, а платнику податків встановлено заборону спрямовувати кошти на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу.

Вказана позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №826/12529/18, від 17.05.2023 у справі №520/3683/2020, від 20.06.2023 у справі № 0540/8008/18-а.

З наявних в матеріалах справи розрахунків нарахованих штрафних санкцій суд встановив, що оскаржуваними повідомленнями-рішеннями визначено штрафні санкції за порушення строків сплати узгоджених грошових зобов`язань по податку на додану вартість відповідно до ст.124 ПК України. При цьому, граничні терміни сплати таких грошових зобов`язань за самостійно поданими позивачем податковими деклараціями встановлені у період з березня 2018 року по серпень 2022 року, тоді як фактичну сплату таких платежів проведено позивачем у період з грудня 2022 року по січень 2024 року. Кількість днів затримки сплати позивачем узгоджених грошових зобов`язань в кожному випадку становить понад 500 днів, а в окремих випадках понад 1000 днів. Таким чином, розмір штрафу визначений відповідачем у розмірі 10% від суми несвоєчасно проведених платежів.

За таких обставин суд погоджується із висновками контролюючого органу про те, що застосування контролюючим органом оскаржуваними ППР штрафних санкцій до відповідача на підставі пункту 124.1 статті 124 ПК є правомірним.

В позовній заяві позивач не заперечує факту несвоєчасної сплати узгоджених сум грошового зобов`язання з ПДВ, проте, стверджуючи про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, покликається на те, що така несвоєчасна їх сплата відбулася не з його вини, а через невиконання державою обов`язку щодо перерахування субвенції з державного бюджету згідно укладених договорів про організацію взаєморозрахунків від 14.08.2017 № 13/20, 13.11.2017 №№13/36, 13/37, №13/01 від 22.12.2021 та №13/098 від 23.12.2021.

Суд відхиляє такі аргументи позивача, оскільки вказане не є підставою для звільнення платника податків від обов`язку вчасної сплати встановлених чинним законодавством податків та не виключає відповідальності за неналежне виконання цих обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 804/20015/14, яку суд враховує в силу вимог частини другої статті 242 КАС України.

Крім цього суд звертає увагу, що предметом договорів №13/20 від 14.08.2017, №13/36 від 13.11.2017 та №13/37 від 13.11.2017 «Про організацію взаєморозрахунків» є організація проведення взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам з метою погашення податкового боргу КП «Дгрогобичводоканал», який виник станом на 2017 рік. Предметом договорів №13/01 від 22.12.2021 та №13/09 від 23.12.2021 «Про організацію взаєморозрахунків» є організація проведення взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам з метою погашення податкового боргу КП «Дгрогобичводоканал», який виник станом на червень 2021 року.

Тобто, на момент укладення вказаних договорів грошові зобов`язання позивача по податку на додану вартість своєчасно до бюджету сплачені не були, вважались простроченими та визнавались податковим боргом. Таким чином, своєчасне виконання сторонами своїх зобов`язань за цими договорами не призвело б до своєчасного виконання позивачем податкового обов`язку по сплаті самостійно визначених ним поточних грошових зобов`язань за період, охоплений досліджуваними актами камеральних перевірок.

Суд також відзначає, що відсутність у платника податків коштів не звільняє його від обов`язку сплачувати узгоджені грошові зобов`язання, а також нести встановлену податковим законодавством відповідальність за їх несвоєчасну сплату з огляду на принцип невідворотності настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства, що передбачений підпунктом 4.1.3 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України.

З цих підстав суд відхиляє доводи позивача щодо протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень у зв`язку з наявністю у нього об`єктивних перешкод для своєчасної сплати грошових зобов`язань по ПДВ.

Покликання позивача у позовній заяві на правові позиції Верховного Суду, які викладені у постановах від 12 лютого 2019 року у справі № 820/1410/18 та від 12 серпня 2020 року у справі № 440/4713/18, суд також не бере до уваги, оскільки такі не є релевантними до цієї справи, тому не можуть бути враховані судом при вирішенні цього спору.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до вимог ст.139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене та підписане 30.01.2025.

Суддя Р.І. Кузан