Справа № 520/27087/24
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року Справа № 520/27087/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Садова М.І., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, до головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить: - визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач-1) від 02.07.2024 № 14 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ; - зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі відповідач-2) зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи за вислугу років період роботи з 25.01.1997 по 14.06.1999 у Медико-стоматологічному науково-виробничому акціонерному товаристві «Еввіва» на посаді провізора; - зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з дати звернення з заявою - 06.06.2022, відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В обґрунтування адміністративного позову покликається на те, що 06 червня 2022 року Долуда звернулась до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років, але отримала відмову. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 рішення було визнано протиправним та скасовано. ГУ ПФУ у Львівській області було зобов`язано повторно розглянути заяву про призначення пенсії. Останнє, на виконання судового рішення, повторно розглянуло заяву та відмовило у призначенні відповідного виду пенсії. На день звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Позивач просить суд саме зобов`язати відповідачів призначити позивачці пенсію за вислугу років, а не розглянути заяву втретє, бо зобов`язання розглянути заяву не призводить до належного захисту порушених прав позивачки, а відповідно до частини першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Просить позов задовольнити.

Відповідачем головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що управління не погоджується з позовом і вважає його необґрунтованим. Позивач просить зарахувати період роботи з 25.01.1997 по 14.06.1999 у Медико-стоматологічному товаристві «Еввіва» до стажу роботи та призначити пенсію за вислугу років з дати звернення 06.06.2022. Рішенням суду від 29.05.2024 у справі № 520/37822/23 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 . Скасовано рішення ГУ ПФУ у Львівській області про відмову у призначенні пенсії та зобов`язано повторно розглянути заяву про призначення пенсії. Заявлені позовні вимоги вже були предметом судового розгляду у справі № 520/37822/23. Відповідно до ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення або ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Таким чином, за наявності рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 по справі № 520/37822/23, слід закрити провадження у справі згідно ст. 238 КАС України.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив. Наводить пояснення про те, що 06 червня 2022 року, ОСОБА_1 звернулась до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років, але отримала відмову. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 року рішення від 09.06.2022 року було визнано протиправним та скасовано. ГУ ПФУ у Львівській області було зобов`язано повторно розглянути заяву. ГУ ПФУ у Львівській області повторно розглянуло заяву і відмовило у призначенні пенсії. Таким чином, предметом позову є рішення від 02.07.2024, а не від 09.06.2022. На підставі вищевикладеного, підстав для закриття провадження по справі відповідно до ст. 238 КАС України не має. Позивачка просить суд зобов`язати відповідачів призначити їй пенсію за вислугу років. Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що суди перевіряють рішення суб`єктів владних повноважень, чи прийняті вони на підставі Конституції та законів України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, та обґрунтовано. Відповідно до висновків Верховного Суду, відновлення порушеного права шляхом зобов`язання органу Пенсійного фонду призначити пенсію за вислугу років не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача. Просить позов задовольнити.

Відповідачем головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (№1058-ІV) та інших нормативно-правових актів. Для подання та оформлення пенсійних документів слід керуватися Порядком № 22-1, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України. Заява на призначення пенсії вважається поданою у день прийняття органом відповідної заяви. Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області отримало заяву від ОСОБА_1 6 червня 2024 року про призначення пенсії за вислугу років. Після розгляду цієї заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області було прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії 9 червня 2022 року. Н. В. Долуда оскаржила це рішення в суді. Суд задовольнив частково її позов, скасувавши рішення Пенсійного фонду та зобов`язавши повторно розглянути заяву. На виконання судового рішення Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області знову розглянуло заяву та 2 липня 2024 року повторно відмовило у призначенні пенсії. Підставою для відмови стало те, що стаж роботи ОСОБА_2 . Долуди не відповідав вимогам для отримання пенсії за вислугу років. Судове рішення набрало законної сили, дії Пенсійного фонду є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції, законах України, а відтак позовна заява є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

14.10.2024 ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відтак розгляд і вирішення адміністративної справи проводиться за правилами письмового провадження на підставі матеріалів справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено доказами, які містяться у матеріалах справи.

06 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Богодухівський відділ обслуговування громадян) з заявою про призначення пенсії за вислугу років.

За принципом екстериторіальності заяву на розгляд передано до ГУ ПФУ у Львівській області.

Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області №14 від 09.06.2022 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років.

Не погоджуючись з діями ГУ ПФУ в Львівській області позивачка звернулась до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 року по справі №520/37822/23, рішення № 14 від 09.06.2022 року визнано протиправним та скасовано. Зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 06.06.2022 з урахуванням висновків суду. 27.09.2024 року ОСОБА_1 подала позов до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, Головного управління Пенсійного фону України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

ГУ ПФУ у Львівській області на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 року по справі №520/37822/23, повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 від 06.06.2022 і рішенням № 14 від 02.07.2024 відмовило у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Позивач вважає таке рішення протиправним та такий що підлягає скасуванню, а тмоу з метою захисту порушених прав звернулась до суду.

Суд установив, ОСОБА_1 працювала з 24.01.1997 до 14.06.1999 у Медико-стоматологічне акціонерне товариство «Еввіва» «Аптека Гедеон Ріхтер» на посаді провізора-продавця (шляхом переведення), що підтверджено записами трудової книжкою серії НОМЕР_1 ,.

ГУ ПФУ не зарахувало позивачці дані періоди трудової діяльності, оскільки «робота у Медично-стоматологічне акціонерне товариство «Еввіва» не відноситься до закладів охорони здоров`я».

Відповідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача є трудова книжка.

Пунктом "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року.

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 затверджено Перелік закладів і установ охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років та встановлено, що пенсії за вислугу років працівникам охорони здоров`я призначаються при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.

Робота у визначених вказаним переліком закладах охорони здоров`я дає право на пенсію за вислугу років, незалежно від форми власності або відомчої належності зазначених закладів і установ.

Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про організацію проведення державної акредитації закладів охорони здоров`я державної (в тому числі закладів, що належать до сфери управління обласних державних адміністрацій) та приватної форми власності» № 48 від 09.03.2000, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 765 «Про затвердження Порядку державної акредитації закладу охорони здоров`я» та відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29 вересня 1997 року № 287 «Про акредитацію закладів охорони здоров`я», затверджено графік проведення державної акредитації закладів охорони здоров`я державної (в тому числі закладів, що належать до сфери управління обласних державних адміністрацій) та приватної форми власності. У переліку закладів охорони здоров`я зазначено у пункті 20.17 Медико-стоматологічне відкрите акціонерне товариство «Еввіва» (КВЕД 85.12.0 Медична практика; ; Ліцензія №18200 від 06.06.97).

Код ЄДРПОУ юридичної особи вказаної в Наказі №48 МОЗ України, співпадає з кодом ЄДРПОУ зазначеним на печатці у трудовій книжці позивачки НОМЕР_1 . Таким чином, МС АТ «Еввіва», де працювала позивачка, належить до закладів охорони здоров`я.

Суд також звертає увагу, що до 01.01.2000 чинне законодавство не містило вимог щодо обов`язкової державної акредитації підприємств, які існували на момент введення в дію «Порядку державної акредитації установ охорони здоров`я», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 15.07.1997 №765.

З врахуванням наведеного суд вважає, що при відмові позивачці у призначенні пенсії, відповідач застосував дискримінаційні обмеження до позивача в частині її роботи, хоча і на посаді провізора, яка надає відповідне право на отримання пенсії за вислугу років, але в установі, не зазначеній в переліку, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я № 385 від 28.10.2002.

Назва закладу охорони здоров`я не має пріоритетності перед характером, виконуваної в рамках займано посади, роботи працівника. Якщо законодавство допускає множинне тлумачення та неоднозначність у застосуванні норм, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Відтак, з урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області зрахувати ОСОБА_1 до стажу роботи за вислугу років період роботи з 25.01.1997 по 14.06.1999 у Медико-стоматологічному науково-виробничому акціонерному товаристві «Еввіва» на посаді провізора.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі №120/4377/18-а.

Вирішуючи питання відновлення порушеного права позивача, суд зазначає таке.

Верховний Суду в постанові від 04.08.2020 у справі №340/2074/19 зазначив, що ефективний захист прав є метою адміністративного судочинства. З огляду на це, вирішуючи кожен спір, адміністративні суди, з урахуванням вимог позовної заяви та позиції сторін, повинні застосовувати такі способи захисту, які будуть ефективними на практиці.

Ця мета відповідає статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Засіб юридичного захисту має бути ефективним в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі Аксой проти Туреччини (Aksoy v. Turkey), п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі Джорджевич проти Хорватії, п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі Ван Остервійк проти Бельгії, п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що ефективний засіб правового захисту у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12).

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав, захист законних інтересів і, у випадку задоволення судом його вимог, рішення повинно мати наслідком реальне відновлення тих прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги встановленні обставини справи та факт повторного звернення позивача до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, а також висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20, суд дійшов висновку, що належним способом відновлення порушеного права є зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років, відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям таким органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17, які враховуються судом при вирішенні цієї справи відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

При визначенні територіального органу Пенсійного фонду, який має обов`язок поновлення порушеного права позивача, суд враховую положення абз. 1 п. 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постанова правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1), заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (абз. 14 п. 4.2 Порядку №22-1).

Тож дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за вислугою років відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 55 Закону №1788-ХІІ, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Миколаївській області.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в цій частині до ГУ ПФУ в Харківській області задоволенню не підлягають.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом в постановах від 08.02.2024 (справа №500/1216/23), від 07.05.2024 (справа №460/38580/22).

Щодо дати з якої необхідно призначити та виплачувати пенсію позивача, а саме з 09.06.2022, про що просить позивач у позовних вимога, суд відмічає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відтак суд прийшов переконання про те, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії 09.06.2022, а відтак підстави визнати дату з якої позивач просить призначити пенсію у суду відсутні з огляду на положення ч. 1 ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З метою ефективного способу захисту порушеного права позивача суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача-1 призначити позивачу пенсію за вислугу років, відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши до стажу роботи за вислугу років період роботи з 25.01.1997 по 14.06.1999 у Медико-стоматологічному науково-виробничому акціонерному товаристві «Еввіва» на посаді провізора.

З огляду на викладене вище суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

Щодо аргументу відповідача головного Управління Пенсійного фонду України у Харківській області про те, що слід закрити провадження у справі згідно з ст. 238 КАС України, суд прийшов наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 по справі №520/3782/23, рішення №14 від 09.06.2022 визнано протиправним та скасовано. Зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 06.06.2022 з урахуванням висновків суду.

ГУ ПФУ у Львівській області на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 по справі №520/37822/23, повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 від 06.06.2022 і Рішенням № 14 від 02.07.2024 року відмовило у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Відповідач виконав рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 шляхом винесення ГУ ПФУ в Львівській області нового Рішенням № 14 від 02.07.2024, яким відмовив у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Предметом позову по справі №520/27087/24 є оскарження рішення № 14 від 02.07.2024, а не рішення №14 від 09.06.2022, що було предметом розгляду справи №520/37822/23.

З огляду на викладене суд прийшов переконання про те, що позовні вимоги у адміністративній справі № 520/27087/24 не є аналогічними позовним вимогам у справі № 520/37822/23, а відатк підставі для закриття провадження у справі суд не установив.

У відповідності до ст. 139 КАС України стягнути з відповідача головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, до головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 02.07.2024 року № 14 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області зрахувати ОСОБА_1 до стажу роботи за вислугу років період роботи з 25.01.1997 по 14.06.1999 у Медико-стоматологічному науково-виробничому акціонерному товаристві «Еввіва» на посаді провізора.

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, місцезнаходження місто Харків, вулиця майдан Свободи, будинок № 5, ;

відповідач головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області, місцезнаходження місто Львів, вулиця Митрополита Андрея, будинок № 10, .

Повне судове рішення складено та підписано суддею 30.01.2025.

Суддя М. І. Садова

Суддя М. І. Садова