Справа № 728/2811/24
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 728/2811/24 Головуючий у 1 інстанції: Лобода Н.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Ганечко О.М.

Ключковича В.Ю.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанов по справах про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив скасувати постанови Державної служби України з безпеки на транспорті по справах про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00020620 від 15.07.2024 та серії АА № 00021028 від 30.07.2024 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що в оскаржуваних постановах не вказано повного переліку інформації, вони є неповними і не можуть свідчити про врахування всіх обставин правопорушення для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Також, апелянт зазначає, що оскаржувані постанови не можуть бути безперечними доказами вчинення позивачем адміністративних правопорушень, оскільки, є саме тими рішеннями суб`єктів владних повноважень, в яких уповноважена особа відображає власне бачення порушень, допущених водієм (до того ж, такі акти сформовані в автоматичному режимі, тобто, немає гарантій точності вимірювального приладу, яким було здійснено контроль), і саме в цих актах мають бути відображені докази, якими підтверджується факт вчинення правопорушення. Проте, на переконання апелянта, в даному випадку, перелік доказів вчинення даних правопорушень відповідно до вказаних постанов є неповним. Крім того, апелянт вважає, що відповідачем під час здійснення розрахунків неправильно було враховано похибку вимірювального пристрою. Також, на переконання апелянта, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, зокрема, об`єктивна та суб`єктивна сторони.

13 січня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

14 січня 2025 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 - Кінебас Олексія Михайловича надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, у зв`язку з його участю, як представника, в розгляді іншої справи в Чернігівському апеляційному суді.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2025 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, вищевказане клопотання представника ОСОБА_1 - Кінебаса О.М. задоволено, розгляд справи відкладено на 28 січня 2025 року о 14:00 год, продовжено строк розгляду справи на розумний строк, необхідний для всебічного та об`єктивного розгляду справи.

24 січня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - Кінебаса Олексія Михайловича надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2025 року клопотання ОСОБА_1 - Кінебаса Олексія Михайловича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

27 січня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - Кінебаса Олексія Михайловича надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому просить зупинити провадження у справі до прийняття Конституційним Судом України рішення з питань «конституційності» частини першої статті 14-3 та частини другої статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - Кінебаса Олексія Михайловича про зупинення провадження у справі - відмовлено.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15 липня 2024 року старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Теслюк Є.В. була винесена постанова серії АА №00020620, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності ч. 2 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 8500,00 грн.

Згідно вищевказаної постанови, 25.06.2024 о 12 год. 44 хв. за адресою Н-07, км 291+793, Сумська область, автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб IVECO TRAKKER AD380Т41, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідальна особа ОСОБА_1 допустив рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених у п.22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6,096% (1,585 тонн), при дозволеній максимальній фактичній масі 26 тонн.

Також, у постанові вказано виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу: загальна маса - 27585 кг, фактичні зафіксовані параметри транспортного засобу: кількість вісей - 3 шт., спарені колеса - 2 вісь, 3 вісь; відстань між вісями 1-2: 3535 мм, 2-3: 1385 мм, навантаження на вісь 1 - 7250 кг, 2 - 11550 кг, 3 - 11850 кг, загальна маса - 30650 кг, довжина - 7,2 м.

Адміністративне правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу WIM71, WAGA-WIM40, CRUA-06-VVE; свідоцтво про повірку - №04/4651; 1938; 1939 із строком дії до 22.12.2024.

Крім того, 30 липня 2024 року старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Конаревою В.В. була винесена постанова серії АА №00021028, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 8500,00 грн.

Відповідно до даної постанови, 15.07.2024 о 12 год. 21 хв. за адресою М-06, км 24+100, Київська область, автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб IVECO TRAKKER AТ380Т41, д.н.з. НОМЕР_2 , відповідальна особа ОСОБА_1 допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених у п.22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 7,135% (1,855 тонн), при дозволеній максимальній фактичній масі 26 тонн.

У постанові вказано виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу: загальна маса - 27855 кг, фактичні зафіксовані параметри транспортного засобу: кількість вісей - 3 шт., спарені колеса - 2 вісь, 3 вісь; відстань між вісями 1-2: 3800 мм, 2-3: 1380 мм, навантаження на вісь 1 - 8250 кг, 2 - 11750 кг, 3 - 10950 кг, загальна маса - 30950 кг, висота - 3.22 м; ширина - 2.55 м; довжина - 8.03 м.

Адміністративне правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу WIM 1.1; свідоцтво про повірку - №35-02/1127, 1128; 23-21/000187, 000188 із строком дії до 09.09.2024.

В двох оскаржуваних постановах зазначено посилання в інтернеті на вебсайт, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент учинення правопорушення та постановою в електронній формі: https://wim.dsbt.gov.ua/r/a/АА00020620 та https://wim.dsbt.gov.ua/r/a/АА00021028, відповідно.

Також, в оскаржуваних постановах зазначена формула розрахунку перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами:

*% перевищення + ((Хфакт - Хнорм - похибка пристрою)/Хнорм)*100%;

Хфакт - фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр);

Хнорм - нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр) зазначений відповідно до п.22.5 ПДР;

Похибка пристрою - регламентовано-допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ ОІМL R 134-1:2010 помножена на Хфакт (при розрахунку використовується у натуральних одиницях (тонна або міліметр) та становить: для параметру довжини ТЗ - 600 мм, для параметру ширини ТЗ - 100 мм, для параметру висоти ТЗ - 60 мм, для параметру загальної маси ТЗ - 10% від фактичної маси ТЗ, для параметру навантаження на одиночну вісь ТЗ - 16% від фактичного навантаження на вісь, для параметру навантаження на здвоєні осі ТЗ - 16% від фактичного навантаження на осі, для параметру навантаження на строєні осі ТЗ - 16% від фактичного навантаження на осі.

Не погоджуючись із постановами про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначено Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).

Відповідно до частини 12 статті 6 Закону № 2344-III, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

За приписами ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно частини 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху закріплено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Зі змісту підпункту «б» пункту 22.5 Правил дорожнього руху вбачається, що максимально дозволена маса транспортного засобу для пересування автомобільною дорогою державного значення залежить від типу транспортного засобу.

Так, вищевказана норма Правил дорожнього руху поділяє транспортні засоби на наступні типи: вантажні автомобілі; комбіновані транспортні засоби; автопоїзди.

В свою чергу, підпунктом «б» пункту 22.5 Правил дорожнього руху вантажні автомобілі поділяються на:

- двовісний автомобіль (максимальна дозволена фактична маса 18 тонн);

- трьохвісний автомобіль (максимальна дозволена фактична маса 25 (26)* тонн);

* Для трьохвісних автомобілів, якщо ведуча вісь обладнана здвоєними колесами та максимальне навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни;

- чотирьохвісний автомобіль (максимальна дозволена фактична маса 32 тонни);

- чотирьохвісний автомобіль з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами (максимальна дозволена фактична маса 38 тонн)

Статтею 132-1 КУпАП визначено відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.

Частиною 2 статті 132-1 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 %; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 %, але не більше 30 %; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 %. Примітка. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Згідно статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 липня 2024 року старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Теслюк Є.В. була винесена постанова серії АА №00020620, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності ч. 2 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 8500,00 грн. (а.с. 15).

Також, 30 липня 2024 року старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Конаревою В.В. була винесена постанова серії АА №00021028, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 8500,00 грн. (а.с. 16).

Так, апелянт зазначає, що в оскаржуваних постановах не вказано повного переліку інформації, вони є неповними і не можуть свідчити про врахування всіх обставин правопорушення для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Зокрема, апелянт вказує, що у постанові серії АА № 00020620 відсутні дані про напрямок руху транспортного засобу, допустимі габаритно-вагові параметри транспортних засобів для проїзду на даній ділянці автомобільної дороги, висоту, ширину транспортного засобу, а у постанові серії АА № 00021028 відсутні дані про напрямок руху транспортного засобу, допустимі габаритно-вагові параметри транспортних засобів для проїзду на даній ділянці автомобільної дороги.

Колегія суддів зазначає, що доводи апелянта про відсутність в оскаржуваних постановах інформації про допустимі габаритно-вагові параметри транспортних засобів для проїзду на даній ділянці автомобільної дороги є безпідставними, оскільки, в постановах вказано, що дозволена фактична маса транспортного засобу становить 26 тонн.

З приводу наявності іншої інформації, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Згідно пункту 3 розділу ІІ Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27 вересня 2021 року №512 (далі - Інструкція №512), під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою у автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції.

Так, додатком 1 до Інструкції № 512 визначено форму постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України.

Слід звернути увагу на те, що на момент виникнення спірних правовідносин форма постанови оновлена та викладена, відповідно до наказу Міністерства інфраструктури № 324 від 14.05.2022.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувані постанови містять всю необхідну інформацію, передбачену КУпАП та Порядком №1174, в тому числі, відомості про адресу вебсайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації.

Доводи апелянта про відсутність у постанові від 15.07.2024 серії АА № 00020620 даних про висоту, ширину транспортного засобу є необгрунтованими, оскільки, позивача притягнено до відповідальності за порушення вагових норм, а не габаритних норм.

Посилання апелянта на постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2023 року (справа №547/1054/21), Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2022 року (справа №463/4283/22), П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року (справа №509/490/22), Другого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року (справа №547/1023/21), Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2023 року (справа №357/15385/21) колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, дані судові рішення, відповідно до ст. 7 КАС України, не є джерелом права, що застосовуються судом при вирішенні справ та, виходячи з норм ч. 5 ст. 242 КАС України, їх висновки не є обов`язковими для врахування.

Крім того, слід зазначити, що висновки у кожній з наведених апелянтом справ здійснені за результатами оцінки різних аспектів спірних правовідносин.

У кожних окремих правовідносинах при застосуванні судом одних й тих самих норм права в залежності від фактичних обставин справи, оцінки судами доказів або відсутності певних доказів, висновки судів можуть бути відмінними від тих, що здійснені судом в цій справі, проте це не свідчить про неправильне застосування норми матеріального права та/або порушення процесуальних норм, а вказує на відмінність фактичних обставин та доказової бази.

Інші аспекти спірних правовідносин та інше обґрунтування відповідного позову, що досліджувалось судами у межах справи, на яку посилається апелянт, не дають підстав для висновку про подібність спірних правовідносин на противагу аналогічним обставинам, що є ключовим для визначення правовідносин подібними.

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року №1174 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 202 від 23.02.2024).

В силу п. 16 наведеного Порядку, посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли.

У пункті 2 Порядку №1174 наведено визначення, за яким інформаційний файл - упорядкована сукупність відомостей про транспортний засіб, відповідальну особу, визначену статтею 14-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та метаданих, сформованих автоматичним пунктом;

- інформаційно-комунікаційна система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - інформаційно-комунікаційна система) - система комплексних взаємопов`язаних методів і засобів збирання, збереження, обробки та надання даних про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті та підсистем взаємодії з Єдиним державним реєстром транспортних засобів, Реєстром адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху та іншими інформаційними та інформаційно-комунікаційними системами МВС, Агентства відновлення, відповідних державних органів, національного оператора поштового зв`язку, а також з електронними комунікаційними мережами постачальників електронних комунікаційних послуг; Згідно з п. 7 Порядку №1174, фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку.

Відповідно до пункту 8 Порядку №1174, автоматичні пункти встановлюються в місцях (на ділянках) руху вантажних транспортних засобів на: автомобільних дорогах загального користування державного значення - за рішенням органу управління таких доріг; автомобільних дорогах загального користування місцевого значення - за рішенням облдержадміністрацій; вулицях і дорогах у містах та інших населених пунктах - за рішенням органу місцевого самоврядування. Місця встановлення автоматичних пунктів погоджуються з Укртрансбезпекою.

Засоби вимірювальної техніки, які є складовими технічних засобів автоматичних пунктів, повинні відповідати вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність.

Відповідно до п. 12 Порядку №1174, автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу (за можливості); вимірювання габаритів транспортного засобу (за можливості); фіксацію та розпізнавання номерного знака транспортного засобу; фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-комунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-комунікаційної системи.

Пунктом 16 Порядку №1174 передбачено, що метадані повинні містити дані про: засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, найменування власника засобу вимірювальної техніки, інформацію про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки); місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати); найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, номерний знак транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 "Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку", повну масу транспортного засобу, зовнішні габарити транспортного засобу (за можливості), розподіл навантаження за осями транспортного засобу (номер осі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на осі (за наявності); фотографії транспортного засобу: фронтальну, фотографію номерного знака транспортного засобу, оглядову фотографію із зображенням розпізнаного номерного знака; відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).

Таким чином, фіксація правопорушень щодо перевищення габаритних та/або вагових параметрів в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах у порядку, передбаченому Порядком №1174.

З приводу доводів апелянта про те, що оскаржувані постанови не відповідають вимогам положень Порядку №1174, зокрема, не містять інформації про найменування виробника вимірювальної техніки, рік її виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника такої техніки, а також географічні координати місця фіксації правопорушення, слід зазначити наступне.

Як було вищевказано, вимоги до змісту постанов по справі про адміністративне правопорушення визначені статтею 283 КУпАП та Інструкцією №512, однак, згідно положень цих актів, в суб`єкта владних повноважень відсутній обов`язок зазначати при винесенні постанов наведену апелянтом інформацію.

Твердження апелянта про відсутність гарантій точності вимірювально приладу, яким було здійснено контроль є безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно пункту 13 Порядку №1174, під час вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність.

Відносини, що виникають в процесі провадження метрологічної діяльності регулює Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 № 1314-VII (далі - Закон № 1314-VII)

Частинами 1 та 2 статті 8 вищевказаного Закону передбачено, що у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації.

Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 12 Закону № 1314-V, наукові метрологічні центри у сферах діяльності, визначених положеннями про них та нормативно-правовими актами: проводять калібрування та повірку засобів вимірювальної техніки.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону № 1314-V, оцінка відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводиться у разі, коли це передбачено відповідними технічними регламентами.

Оцінку відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводять виробники цих засобів, призначені органи з оцінки відповідності та інші суб`єкти, визначені у відповідних технічних регламентах або передбачених ними процедурах оцінки відповідності.

Порядок проведення оцінки відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки встановлюється технічними регламентами та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами частини 1 статті 17 Закону № 1314-V, законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Згідно постанови старшого державного інспектора відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Теслюк Є.В. від 15 липня 2024 року серії АА №00020620, адміністративне правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу WIM71, WAGA-WIM40, CRUA-06-VVE; свідоцтво про повірку - №04/4651; 1938; 1939 із строком дії до 22.12.2024.

Відповідно до постанови старшого державного інспектора відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Конаревої В.В. від 30 липня 2024 року серії АА №00021028, адміністративне правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу WIM 1.1; свідоцтво про повірку - №35-02/1127, 1128; 23- 21/000187, 000188 із строком дії до 09.09.2024.

Таким чином, з вищевказаного вбачається, що фіксація вчинених позивачем правопорушень була здійснена належними повіреними технічними засобами та у відповідності до вимог Порядку №1174.

Щодо доводів апелянта про неправильне врахування відповідачем при розрахунках похибки технічного засобу, яким здійснювалось вимірювання перевищення транспортним засобом габаритно-вагових норм, колегія суддів наступне.

Так, апелянт вказує, що при розрахунку відсотка перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, відповідно до поданої у примітках постанови формули, похибка пристрою віднімається від різниці Х факт та Х норм (нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр), зазначений відповідно до п. 22.5 ПДР) та ділиться на Х норм, і вже потім цей результат множиться на 100%: ((Х факт - Х норм - похибка пристрою) / Х норм) * 100%. Тобто, похибка пристрою, що становить 10% віднімається в розрахунку, в тому числі, від Х факт - фактичної ваги, а сама фактична вага вимірюється пристроєм вже з урахуванням похибки.

Виходячи з вищевказаного, апелянт вважає, що похибка пристрою у формулі віднімається, в тому числі, від фактичної маси транспортного засобу, котра вже відображена пристроєм із врахуванням похибки. В результаті буде обчислення, в якому похибка пристрою спочатку враховується у фактичну масу транспортного засобу, а потім вираховується окремо (відсоток похибки додається у фактичну масу, і одразу ж віднімається у формулі).

Колегія суддів вважає наведені доводи апелянта помилковими, з огляду на наступне.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, виходячи із зафіксованих у постановах серії АА №00020620 та серії АА №00021028 показників фактичної маси транспортного засобу - 30650 кг та 30950 кг, результати обрахунків за формулою визначення % перевищення = ((Х факт - Х норм - похибка пристрою) / Х норм) * 100% відповідають результатам, які вказаний у постановах:

((30650 - 26000 - 10% х 30650) / 26000) х 100% = 6.10% (у постанові серії АА №00020620 - 6.096%);

((30950 - 26000 - 10% х 30950) / 26000) х 100% = 7.14% (у постанові серії АА №00021028 - 7.135%).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу позивача на те, що в оскаржуваних постановах вказано як загальну фактичну масу транспортних засобів виміряну пристроями (30 650 кг. та 30 950 кг.), так і фактичну масу транспортних засобів виміряну пристроями, з урахуванням похибки вагових параметрів (27 585 кг. та 27 855 кг.).

При цьому, відповідачем при здійсненні розрахунків бралися за основу дані про фактичні маси транспортних засобів, виміряні пристроями без урахування похибки виміряну технічним засобом, а потім, здійснювалось віднімання показників похибки вимірювального пристрою (10%).

Водночас, позивачем не доведено, що при визначенні загальної маси транспортного засобу IVECO TRAKKER AD380Т41, д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 30650 кг та загальної маси транспортного засобу IVECO TRAKKER AТ380Т41, д.н.з. НОМЕР_2 , у розмірі 30950 кг відповідачем враховувалась помилка пристрою.

Отже, доводи апелянта про те, що під час розрахунків похибка пристрою спочатку враховується у фактичну масу транспортного засобу, а потім вираховується окремо є безпідставними.

З приводу доводів апелянта про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП, слід зазначити наступне.

Так, апелянт стверджує, що в оскаржуваних постановах не містяться дані про допустимі норми навантаження відповідних транспортних засобів саме на таких ділянках дороги (у разі, якщо такі норми відрізняються від загальноприйнятих), то слід вважати, що об`єктивна сторона правопорушення, у даному випадку, відсутня.

Колегія суддів вважає такі доводи апелянта безпідставними, оскільки, як було вищезазначено, в оскаржуваних постановах серії АА № 00020620 від 15.07.2024 та серії АА № 00021028 від 30.07.2024 вказано, що дозволена максимальна фактична маса транспортного засобу - 26 тонн. Водночас, апелянтом не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що на ділянках доріг, де було зафіксовано правопорушення, дозволена інша фактична маса транспортного засобу.

Також, апелянт зазначає, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами полягає в активній поведінці особи щодо перевищення встановлених норм.

На переконання апелянта, у даному випадку, незрозуміло, як саме у діях позивача проявляється активна поведінка щодо перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм. Дотичність ОСОБА_1 до діяльності підприємства не означає, що він особисто здійснює дії, спрямовані на перевищення встановлених норм навантаження.

Крім того, апелянт стверджує, що суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, визначеного ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, передбачає наявність прямого умислу, разом з тим, ОСОБА_1 до фактів перевезення вантажів із перевищенням норм навантаження він взагалі не мав жодного внутрішнього (психологічного) ставлення, не кажучи вже про чітке розуміння, усвідомлення обставин та характеру незаконних дій.

Так, в силу вимог статті 143-3 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

У разі якщо транспортний засіб зареєстровано за межами території України і такий транспортний засіб відповідно до законодавства не підлягає державній реєстрації в Україні, до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, притягається особа, яка ввезла такий транспортний засіб на територію України.

Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, у випадках, передбачених статтею 279-7 цього Кодексу.

Таким чином, з наведених вище законодавчих приписів вбачається, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачене частиною другою і третьою статті 132-1 КУпАП, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, несе відповідальна особа керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб. При цьому, законодавство не вимагає необхідності встановлення прямого умислу керівника юридичної особи щодо вчинення відповідної дії.

Щодо доводів апелянта про те, що стаття 279-5 КУпАП передбачає декілька варіантів суб`єктів правопорушення, з яких вантажовідправник, на думку сторони позивача, є дійсно належним суб`єктом, адже він безпосередньо бере участь у процесі вантажоперевезення і перший контактує з вантажем, на відміну від керівника юридичної особи, слід зазначити наступне.

Статтею 279-5 КУпАП закріплено порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті.

Відповідно до частини 1 статті 279-5 КУпАП, у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.

Слід зазначити, що даною нормою передбачено випадки, зокрема, встановлення уповноваженими на те посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, вантажовідправника для притягнення його до відповідальності за статтею 132-2 КУпАП (Порушення вантажовідправником вимог оформлення та внесення відомостей до товарно-транспортної накладної або інших визначених законодавством документів на вантаж).

Водночас, як було вищевказано, в силу вимог статті 14-3 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною 2 статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі несе відповідальна особа, зокрема, керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб.

Отже, доводи апелянта про те, що адміністративну відповідальність, в даному випадку, має нести вантажовідправник є необґрунтованими.

Також, апелянт зазначає, що ухвалою Першої колегії суддів Першого Сенату Конституційного Суду України № 150-1(I)/2023 від 13.09.2023 відкрито конституційне провадження за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 14-3, частини другої статті 132-1 КУпАП.

Таким чином, апелянт стверджує, що на розгляді в Конституційному Суді України перебуває справа щодо конституційності тих приписів, які стали підставою для притягнення позивача до відповідальності у даній справі, тому, на думку апелянта, у суду є всі підстави скасувати вказану постанову, відповідальність згідно з якою передбачена ч. 2 ст. 132-1, що може бути визнана Конституційним Судом України неконституційною, оскільки, порушує конституційний принцип справедливості і призначення покарання.

Колегія суддів вважає вищевказані доводи апелянта необґрунтованими, оскільки, відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність оскаржуваних постанов Державної служби України з безпеки на транспорті серії АА № 00020620 від 15.07.2024 та серії АА № 00021028 від 30.07.2024, оскільки вони прийняті посадовими особами відповідача на підставі та в межах повноважень.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 243, 250, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Ганечко О.М.

Ключкович В.Ю.