Справа № 754/15809/24
Суддя: Коваленко І. І.
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/42/25
РІШЕННЯ

Іменем України

28 січня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І.

за участю секретаря судового засідання Івченка В.А.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача Козадаєва В.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови і закриття справи про адміністративне правопорушення,

Суть спору

1.Громадянин ОСОБА_1 (надалі - Позивач) оскаржує постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - ТЦК, Відповідач), полковника ОСОБА_2 від 29.10.2024 року № по справі про адміністративне правопорушення, якою на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 500,00 грн за правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП).

2.Позивач просить скасувати постанову, а справу про адміністративне правопорушення закрити з таких підстав:

-наданий примірник постанови від 29.10.2024 не містить реквізитів, а саме: підпису начальника ТЦК; відбитку печатки; номеру постанови;

-фабула викладена в оскаржуваній постанові не відповідає абзацу 4 частини першої статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки останнє не містить обов`язку щодо наявності військово-облікового документу та пред`явлення його на вимогу службовій особі;

-Позивачу не вручено примірник протоколу, не роз`яснено права та обов`язки передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, не надано можливості підписати протокол та ознайомитись з його змістом, чим порушено вимоги Наказу МОУ від 01.01.2024 № 3;

-Відповідач не повідомив Позивача про місце і час розгляду справи про адміністративні правопорушення, чим порушив вимоги статті 268 КУпАП;

-оскаржувана постанова не містить конкретно визначений розмір стягнення: цифрами вказано - 25 500,00 грн; прописом - двадцять п`ять п`ятсот гривень;

-постанова не відповідає затвердженій формі, вона містить реквізити, які не передбачені наказом МОУ від 01.01.2024 № 3.

3.16 грудня 2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову, оскільки Позивач не виконав обов`язок, встановлений у частині шостій статті 22 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (надалі - Закон № 3543-XII), не мав при собі військово-облікового документа, вчинив адміністративне правопорушення. У тексті постанови допущена технічна описка. Відповідач дотримав процедуру розгляду справи та вручив Відповідачеві копію Постанови.

4.У відповіді на відзив Позивач підтримав аргументи, що були викладені у позові.

Обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та їх оцінка

5.Позивач є громадянином України, йому 35 років (паспорт серія НОМЕР_1 ).

6.У період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського (частина шоста статті 22 Закону № 3543-XII).

7.29 жовтня 2024 року о 16:00 уповноважена посадова особа ТЦК склала протокол № 213 про те, що Позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, оскільки не мав при собі військово-обліковий документ та не пред`явив його на вимогу службової особи.

8.У протоколі зазначено, що Позивач порушив частину шосту статті 22 Закону № 3543-XII.

9.Позивач підписав протокол з поясненнями «був списаний через травму головного мозку, тому нічого не оновлював. Мені не пояснили, де я повинен написав відмову для дослідження моєї травми».

10.У протоколі Позивачеві повідомлено, що розгляд справи відбудеться 29 жовтня 2024 року о 16:20 в приміщенні ТЦК за адресою м. Київ, вул. Космонавта Поповича, 2-А, кабінет 52, про що зроблено відмітку із проставлянням підпису Позивача та дати.

11.Отже, Позивач був повідомлений про розгляд справи належним чином.

12.У цей день, тобто, 29 жовтня 2024 року керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки прийняв постанову № 213 про накладення адміністративного стягнення, що оскаржує Позивач.

13.Відповідно до цієї постанови на Позивача накладено штраф у сумі 25500,00 грн як адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, оскільки він не мав при собі військово-обліковий документ та не пред`явив його на вимогу службової особи, чим порушив абзац четвертий частини третьої статті 22 Закону № 3543-XII.

14.У постанові на зворотному боці стоїть підпис Позивача після слів "Копію постанови від "29" жовтня 2024 року № 213 про притягнення до адміністративної відповідальності отримав власноруч". Дата вручення 29.10.2024.

15.Твердження Позивача, що йому не вручено примірник протоколу, не роз`яснено права та обов`язки передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, не надано можливості підписати протокол та ознайомитись з його змістом спростовуються змістом постанови та протоколи про адміністративне правопорушення з підписом Позивача.

16.Позивач в судовому засіданні не заперечував проти того, що у нього був відсутній військово-обліковий документ. Свідок ОСОБА_3 також підтвердила, що не бачила як Позивач пред`являв військово-обліковий документ.

17.Позивач вважає, що Суд має скасувати постанову та закрити адміністративну справу, оскільки неправильно кваліфіковано діяння.

18.Відповідач у відзив визнав, що у постанові допущено помилку.

19.Суд встановив, що у протоколі правильно зазначено частину шосту статті 22 Закону № 3543-XII, яка стосується обов`язку громадянина мати при собі військово-обліковий документ. Водночас, у постанові, що оскаржується, дійсно помилково є посилання на абзац четвертий частини першої статті 22 цього Закону, який стосується медичного огляду, замість частини шостої цієї ж статті.

20.Водночас, Суд зауважує, що стаття 247 КУпАП містить вичерпний перелік підстав для закриття справи про адміністративне правопорушення.

21.Помилка у посиланні на абзац статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізації" не підпадає під жодну з цих підстав, і не є обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення.

22.Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю лише, якщо, зокрема, відсутня подія і склад адміністративного правопорушення (пункт 1 частини першої статті 247 КУпАП).

23.Водночас, вказана вище помилка не свідчить про відсутність події або складу адміністративного правопорушення, оскільки не змінює того факту, що Позивач дійсно порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, і що відповідальність за таке правопорушення, передбачена частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

24.Саме цей акт передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення, про що було правильно зазначено і протоколі, і в постанові, що оскаржується.

25.Суд бере до уваги, що стаття 256 КУпАП вимагає, щоб у протоколі про адміністративне правопорушення були зазначені суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

26.Постанова по справі про адміністративне правопорушення також повинна містити, зокрема, опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення (стаття 283 КУпАП).

27.У цій справі вказані вимоги виконано: суть правопорушення (відсутність військово-облікового документа) та нормативний акт, що передбачає відповідальність (частина третя статті 210-1 КУпАП), зазначено у постанові та у протоколі правильно.

28.Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

29.Для кваліфікації діяння як адміністративного правопорушення необхідна сукупність чотирьох елементів його складу: об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

30.Суд встановив, що Позивач не мав при собі військово-облікового документа, що є порушенням. Цей факт є достатнім для притягнення до відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, що і було зроблено у постанові.

31.Тому помилка у посиланні на інший абзац статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізації" не впливає на законність та обґрунтованість постанови про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності та не тягне за собою її скасування правомірного рішення з закриттям справи, на чому наполягає Позивач.

Щодо розміру штрафу.

32.Позивач, оскаржуючи постанову, стверджує, що оскаржувана постанова не містить конкретно визначений розмір стягнення: цифрами вказано - 25 500,00 грн; прописом - двадцять п`ять п`ятсот гривень, і це є підставою для скасування постанови та закриття провадження у справі. Проте, Суд не погоджується з цим твердженням.

33.Стаття 283 КУпАП, що встановлює вимоги до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення, не містить прямої вказівки на необхідність зазначення розміру штрафу одночасно цифрами та словами

34.Так, санкція частини третьої статті 210-1 КУпАП встановлює, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

35.Це становить 17000,00 грн та 25500,00 грн відповідно.

36.Водночас, Інструкція зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, яка затверджена наказом Міністерства оборони України 01 січня 2024 року № 3, встановлює, що постанова заповнюється державною мовою друкованим способом або від руки розбірливим почерком, і відповідно до затвердженої форми має містити інформацію щодо розміру штрафу в гривні.

37.Вимога Інструкції щодо зазначення розміру штрафу в гривнях спрямована на забезпечення однозначної ідентифікації розміру штрафу.

38.Суд встановив, що в постанові про адміністративне правопорушення дійсно є розбіжність між цифровим та словесним позначенням розміру штрафу.

39.Зокрема, зазначено "25500 (двадцять п`ятсот)", що є очевидною помилкою, оскільки пропущено слово "тисяч".

40.Хоча помилка у написанні суми штрафу прописом є недоліком, Суд вирішив, вона не змінює суті рішення щодо розміру штрафу, оскільки цифрове позначення, на відміну від словесного, відповідає санкції статті 210-1 КУпАП.

41.Тому цей недолік не є істотним порушенням. Скасування постанови на підставі такої технічної помилки було б надмірно формальним.

42.Водночас Суд встановив наявність інших підстав для зміни розміру штрафу, передбачених статтею 33 КУпАП, яка зобов`язує враховувати при накладенні стягнення особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

43.У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункти 3, 8 частини другої статті 2 КАС України).

44.За Конституцією України "в Україні визнається і діє принцип верховенства права» (частина перша статті 8); "юридична відповідальність особи має індивідуальний характер» (частина друга статті 61).

45.Важливим складником правовладдя (верховенства права) є принцип домірності.

46.Конституційний Суд України виходить із того, що принцип домірності застосовують, зокрема, й під час визначення відповідності заходу юридичної відповідальності, що його покладають на особу, характеру та змісту вчиненого нею правопорушення.

47.Тому реалізація конституційної вимоги щодо індивідуалізації юридичної відповідальності можлива в разі додержання у процедурі притягнення порушника до юридичної відповідальності принципу домірності (пункт 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 листопада 2023 року № 9-р(ІІ)/2023).

48.Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 КУпАП, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (абзац перший пункт 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010).

49.Конституційний Суд України також зазначив, що принцип індивідуалізації у процедурі притягнення особи до юридичної відповідальності має бути додержаний під час визначення правопорушникові виду та міри його юридичної відповідальності з обов`язковим урахуванням змісту та характеристики вчиненої протиправної дії або бездіяльності, виду та/ форми вини правопорушника, його майнового стану, факту відшкодування завданої правопорушенням шкоди, інших значущих обставин (абзац п`ятий підпункту 4.6 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 листопада 2023 року № 9-р(ІІ)/2023).

50.З огляду на вказане суд зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі статті 210-1 КУпАП має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

51.Беручи до уваги надання частиною третьою статті 210-1 КУпАП уповноваженому суб`єктові притягнення особи до юридичної відповідальності варіативності в питанні обрання розміру штрафу, начальник ТЦК, як посадова уповноваженого органу, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, під час визначення правопорушникові виду та міри його юридичної відповідальності, зобов`язаний врахувати індивідуальні обставини в кожному конкретному випадку порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що відповідатиме принципу домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності, і мотивувати своє рішення у постанові (обґрунтувати визначений розмір штрафу), що відповідатиме принципу верховенства права, оскільки інше не виключає необмеженості трактування норми у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

52.Якщо під час розгляду справи обставин, що обтяжують відповідальність й інші значущі обставини не встановлені, накладення уповноваженим органом на особу адміністративне стягнення у виді штрафу у максимальному розмірі без наведення мотивів у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності не відповідає вказаному вище принципу верховенства права та вимогам домірності.

53.У постанові, що оскаржується, відсутнє мотивування застосування адміністративного стягнення - штрафу у максимальному розмірі.

54.Начальник ТЦК, як суб`єкт накладання адміністративного стягнення, застосував до відповідача найсуворіше стягнення за вчинене правопорушення і наклав на нього штраф у максимальному розмірі без дотримання принципу індивідуалізації юридичної відповідальності та домірності.

55.Суд вважає, що накладення максимального штрафу на особу, яка вперше вчинила адміністративне правопорушення, за відсутності обтяжуючих обставин, є явно несправедливим та не відповідає принципу індивідуалізації покарання.

56.Суд вважає за необхідне змінити розмір штрафу, враховуючи особу порушника, яка вчинила адміністративне правопорушення вперше і відсутність обставин, що обтяжують відповідальність. При цьому Суд керується принципом пропорційності та прагне забезпечити, щоб покарання було справедливим та ефективним.

57.Суд, керуючись пунктом 3 частини першої статті 293 КУпАП, пунктом 4 частини четвертої статті 286 КАС, змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

58.За висновком суду штраф у розмірі 17000,00 грн, що є мінімальним можливим відповідно до санкції частини третьої статті 210-1 КУпАП, є домірним заходом адміністративної відповідальності.

59.Застосовуючи зміну заходу стягнення, передбаченого оскаржуваної постановою, Суд виходить з принципу процесуальної економії та завдань адміністративного судочинства.

60.Суд відхиляє аргументи Позивача, що постанова не відповідає затвердженій формі, оскільки містить реквізити, які не передбачені наказом МОУ від 01.01.2024 № 3, зокрема, «дату набрання чинності; строк пред`явлення рішення до виконання - три місяці» як безпідставні.

61.Постанова є виконавчим документом, вимоги до якого встановлені у статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, у виконавчому документі зазначаються дата набрання рішенням законної сили; строк пред`явлення рішення до виконання. Тому зазначенні у постанові обов`язкових відомостей не може бути підставою для її скасуванні.

Розподіл судових витрат

62.Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

63.При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями частини третьої статті 139 КАС України, яка передбачає, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

64.За подання позовної заяви до суду позивачем підлягав сплаті судовий збір у сумі 605,60 грн , оскільки згідно з частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду позову в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

65.Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 199,85 грн (605,60 *0,33 (8500/25500).

Керуючись статтями 139, 246, 255, 268, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу задовольнити частково.

2. Змінити захід стягнення, накладений на ОСОБА_1 постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 29.10.2024 № 58, зі штрафу розміром однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500,00 грн, на штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 199,85 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО