Справа № 608/2277/24
Суддя: Запорожець Л. М.
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Копія:

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року Справа № 608/2277/24

Номер провадження2-а/608/14/2025

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючої судді Запорожець Л. М.

за участю секретаря с/з Фаштиковської М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в місті Чорткові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (представник позивача адвокат Манорик Г. Г.) до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 1182 від 05 вересня 2024 року про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (представник позивача адвокат Манорик Г. Г.) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, винесеної 05 вересня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 № 1182.

В позовній заяві посилається на те, що відповідно до оскаржуваної постанови від 05 серпня 2024 року № 1182, начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 полковник ОСОБА_3 виніс відносно нього постанову за ч. 3 ст. 210 КУпАП за ніби то порушення ним вимог ч. 1 п. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: за неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 10 год. 00 хв. 21.08.2024 року для уточнення військово-облікових даних та проходження військово-лікарської комісії, та наклав на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень. Вказану постанову було винесено на підставі протоколу № 290 про адміністративне правопорушення від 05.09.2024 року.

Зі змісту постанови та протоколу встановлено, що він, за врученою йому повісткою, 21.08.2024 року на 10.00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув.

Вказано також, що своїми діями ОСОБА_1 порушив ч. 1 п. 1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Протокол та постанова мають цілий ряд недоліків, якими порушено порядок складання документів, а саме: не вірно зазначено задеклароване/ зареєстроване місце проживання (перебування) позивача; позивачу не було роз`яснено права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, не надано можливості користуватися послугами адвоката, не роз`яснено суті вчиненого адміністративного правопорушення, не надано змоги подати заперечення; не відібрано жодних пояснень правопорушника; не повне з`ясування обставин правопорушення; вказано законні підстави з Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», проте не зазначено норм статтей Закону України «Про оборону України», хоча на закон посилаються у Постанові та Протоколі; в Протоколі №290 від 05.09.2024р. зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 16.00 год. 00 хв. 05.09.2024р. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою АДРЕСА_1 кабінет №1, однак в самій Постанові № 1182 від 05.09.2024р., яка винесена на підставі Протоколу про адміністративне правопорушення, час вказаний 14.00 год., сама Постанова винесена за дві години до складення Протоколу № 290, тобто він вже мав на руках складену на нього Постанову, та не мав можливості надати якісь заперечення щодо розгляду його справи, яка мала відбутися о 16.00 год. 05 вересня 2024р.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Вказує, що відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Вважає, що оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена протиправно та підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а також відсутні та не зазначені у постанові, жодні докази вчиненого ним правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Що стосується обставини неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 10 год 00 хв 21 серпня 2024 року для уточнення військово-облікових даних (проходження військово-лікарської комісії) то зазначив, що механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі військовий облік) визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 року, додатком № 2 до якого затверджені Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Правила військового обліку).

Пунктом 1 Правил військового обліку передбаченого, що призовники, військовозобов`язані та резервісти, серед іншого, повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

В згаданій постанові №1182 від 05.09.2024 року не зазначено про те, з якою метою він мав прибути на 10.00 год. 21 серпня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того, він подав особі, яка виписувала повістку Витяг з додатку Резерв+, всі дані та в ньому зазначено, що його військово-облікові дані уточнені 16 липня 2024 року, дані уточнені вчасно, та в жодному законі чи Постанові КМУ не міститься норми про те, що він має кожен місяць періодично відвідувати ІНФОРМАЦІЯ_5 та уточнювати уточнені ним раніше дані.

Згідно з додатком 11 до постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 року передбачені реквізити, які обов`язково повинна містити повістка до ІНФОРМАЦІЯ_3 , та поля, які повинні бути заповнені: назва «Повістка», прізвище, ім`я по батькові адресата, адреса місця його реєстрації або фактичного проживання, номер повістки, номер і дата розпорядження ТЦК та СП про необхідність явки, дата, час і адреса ТЦК та СП для явки особи, найменування посади керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, підпис цієї особи, дата видачі повістки, печатка.

Повістка, яка була виписана йому, ОСОБА_1 , в той час, коли він перебував в медичному закладі, Чортківської ЦРЛ, не містить адреси реєстрації або проживання його - ОСОБА_1 , відсутній на ній номер і дата розпорядження. Тобто, така повістка не має статусу документу повістки, передбаченого додатком 11 до вище зазначеної постанови. Отже, він не був зобов`язаний з`являтися на підставі документу (повістки), що не відповідає вимогам законодавства.

Також, у вищевказаній Постанові зазначено про те, що його було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 працівниками поліції Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області, що не відповідає дійсності, так як він особисто туди прибув, після того, як до нього зателефонував чоловік, який назвав себе дільничним інспектором і повідомив його, щоб він особисто з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 для того, щоб його не занесли до реєстру осіб, які перебувають в Розшуку, в іншому випадку, він буде рахуватися у Розшуку.

Крім того,станом на 21 серпня 2024 року він є особою, яка згідно вимог пункту 9 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, та має право на відстрочку під призову на військову службу під час мобілізації, як особа, яка зайнята постійним доглядом за хворим батьком, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який згідно Висновку ЛКК про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, не здатний до самообслуговування. (Копії Висновку ЛКК № 9/1282 від 16.07.2024р. та Висновку ЛКК 9/1282 від 16.07.2024р. про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, додано). Також додано до матеріалів справи копію Акту про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) від 22.07.2024 р. № 1209, згідно якого членами Комісії підтверджено факт здійснення ним постійного догляду, а також підтверджено відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд за його батьком.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 КАСУ обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2015 №14 передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Згідно ст.210 КУпАП (в редакції на момент винесення постанови), яка передбачає адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку (ч.1) та повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню (ч.2), а також вчинення такого порушення в особливий період (ч.3).

Відповідальність за ч. 3 ст. 210 КУпАП, передбачена в разі вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 210 КУпАП, в особливий період. Однак, жодних правопорушень, передбачених нормою даної статті КУпАП, він не вчиняв.

Також, протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 КУпАП, якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик ТЦК та СП, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у ТЦК та СП підтвердних документів про отримання особою виклику (ч. 5 ст. 258 КУпАП).

05 вересня 2024 року, коли він прибув в ІНФОРМАЦІЯ_5 , він мав при собі перелік документів, які підтверджували про те, що його батько, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , якому виповнилося 90 років, в період з 19.08.2024 р. по 26.08.2024 р. перебував на амбулаторному лікуванні через погіршення стану його здоров`я, а також документи, які підтверджували, що інших осіб, крім нього, немає. Враховуючи вік та стан здоров`я батька, він не міг його залишити в безпорадному стані. Однак, вказані документи в нього, прийнятті не були.

Таким чином, вважає, що в матеріалах справи відсутні жодні документи та матеріали, які б могли бути визнані судом, як належні та допустимі докази вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а сама постанова про накладення адміністративного стягнення не дає суду достатніх підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив дане адміністративне правопорушення.

При цьому, суд повинен керуватися положеннями ч. 3 ст. 62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Манорик Г.Г. в судове засідання не з`явились.

Представник позивача адвокат Манорик Г.Г. подала суду письмову заяву про розгляд позовної заяви без їх участі на підставі наявних у справі доказів, позовну заяву підтримують, просять задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи судом.

Дослідивши зміст позовної заяви та додані до неї письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких мотивів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно зі ст. 280 зазначеного Кодексу - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення. Таким чином, аналіз ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення свідчить, що протокол про адміністративне правопорушення є належним доказом того, що особою вчинено певне діяння, яке може бути кваліфіковано як адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 245 зазначеного Кодексу завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Згідно ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу ст. ст. 245, 280 КУпАП посадова особа, уповноважена розглядати адміністративну справу при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи з метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За змістом ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Таким чином, з цієї правової норми вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Судом встановлено, що 05 серпня 2024 року № 1182, начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 було винесено відносно позивача ОСОБА_1 постанову за ч. 3 ст. 210 КУпАП за порушення ним вимог ч. 1 п. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: за неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 10 год. 00 хв. 21.08.2024 року для уточнення військово-облікових даних та проходження військово-лікарської комісії, та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень. Вказану постанову було винесено на підставі протоколу № 290 про адміністративне правопорушення від 05.09.2024 року.

Зі змісту постанови та протоколу встановлено, що позивач ОСОБА_1 за врученою йому повісткою, 21.08.2024 року на 10.00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_4 , не прибув. Також зазначено, що своїми діями ОСОБА_1 порушив ч. 1 п. 1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Позивач ОСОБА_1 вважає, що оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена протиправно та підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а також відсутні та не зазначені у постанові, жодні докази вчиненого ним правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Що стосується обставини неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 10 год 00 хв 21 серпня 2024 року для уточнення військово-облікових даних (проходження військово-лікарської комісії) то зазначив, що механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі військовий облік) визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 року, додатком № 2 до якого затверджені Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Правила військового обліку).

Пунктом 1 Правил військового обліку передбаченого, що призовники, військовозобов`язані та резервісти, серед іншого, повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

В згаданій постанові №1182 від 05.09.2024 року не зазначено про те, з якою метою він мав прибути на 10.00 год. 21 серпня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того, позивач ОСОБА_1 подав особі, яка виписувала повістку Витяг з додатку Резерв+, всі дані та в ньому зазначено, що його військово-облікові дані уточнені 16 липня 2024 року, дані уточнені вчасно, та в жодному законі чи Постанові КМУ не міститься норми про те, що він має кожен місяць періодично відвідувати ІНФОРМАЦІЯ_5 та уточнювати уточнені ним раніше дані.

Згідно з додатком 11 до постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 року передбачені реквізити, які обов`язково повинна містити повістка до ІНФОРМАЦІЯ_3 , та поля, які повинні бути заповнені: назва «Повістка», прізвище, ім`я по батькові адресата, адреса місця його реєстрації або фактичного проживання, номер повістки, номер і дата розпорядження ТЦК та СП про необхідність явки, дата, час і адреса ТЦК та СП для явки особи, найменування посади керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, підпис цієї особи, дата видачі повістки, печатка.

Повістка, яка була виписана ОСОБА_1 , в той час, коли він перебував в медичному закладі, Чортківської ЦРЛ, не містить адреси реєстрації або проживання його - ОСОБА_1 , відсутній на ній номер і дата розпорядження. Тобто, така повістка не має статусу документу повістки, передбаченого додатком 11 до вище зазначеної постанови. Отже, він не був зобов`язаний з`являтися на підставі документу (повістки), що не відповідає вимогам законодавства.

Також, у вищевказаній Постанові зазначено про те, що позивача ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 працівниками поліції Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області, що не відповідає дійсності, так як він особисто туди прибув, після того, як до нього зателефонував чоловік, який назвав себе дільничним інспектором і повідомив його, щоб він особисто з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 для того, щоб його не занесли до реєстру осіб, які перебувають в Розшуку, в іншому випадку, він буде рахуватися у Розшуку. Вказана обставина не спростована відповідачем

Крім того,станом на 21 серпня 2024 року позивач ОСОБА_1 є особою, яка згідно вимог пункту 9 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, та має право на відстрочку під призову на військову службу під час мобілізації, як особа, яка зайнята постійним доглядом за хворим батьком, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який згідно Висновку ЛКК про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, не здатний до самообслуговування. (Копії Висновку ЛКК № 9/1282 від 16.07.2024р. та Висновку ЛКК 9/1282 від 16.07.2024р. про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, додано). Також додано до матеріалів справи копію Акту про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) від 22.07.2024 р. № 1209, згідно якого членами Комісії підтверджено факт здійснення ним постійного догляду, а також підтверджено відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд за його батьком.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 КАСУ обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2015 №14 передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Згідно ст.210 КУпАП (в редакції на момент винесення постанови), яка передбачає адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку (ч.1) та повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню (ч.2), а також вчинення такого порушення в особливий період (ч.3).

Відповідальність за ч. 3 ст. 210 КУпАП, передбачена в разі вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 210 КУпАП, в особливий період. Однак, жодних правопорушень, передбачених нормою даної статті КУпАП, він не вчиняв.

Також, протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 КУпАП, якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик ТЦК та СП, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у ТЦК та СП підтвердних документів про отримання особою виклику (ч. 5 ст. 258 КУпАП).

Позивач ОСОБА_1 вказав у позовній заяві, що 05 вересня 2024 року, коли він прибув в ІНФОРМАЦІЯ_5 , він мав при собі перелік документів, які підтверджували про те, що його батько, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , якому виповнилося 90 років, в період з 19.08.2024 р. по 26.08.2024 р., перебував на амбулаторному лікуванні через погіршення стану його здоров`я, а також документи, які підтверджували, що інших осіб, крім нього, немає. Враховуючи вік та стан здоров`я батька, він не міг його залишити в безпорадному стані. Однак, вказані документи в нього, прийнятті не були.

Таким чином, що в матеріалах справи відсутні жодні документи та матеріали, які б могли бути визнані судом, як належні та допустимі докази вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а сама постанова про накладення адміністративного стягнення не дає суду достатніх підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив дане адміністративне правопорушення.

З метою перевірки доводів позивача ОСОБА_1 , викладених в позовній заяві, суд викликав в судове засідання представника відповідача, проте відповідач відзиву на позовну заяву не подав, як і не надав суду особистих пояснень та доказів винуватості особи.

Крім того, згідно ст.210 КУпАП (в редакції на момент винесення постанови), яка передбачає адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку (ч.1) та повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню (ч.2), а також вчинення такого порушення в особливий період (ч.3).

Відповідальність за ч. 3 ст. 210 КУпАП, передбачена в разі вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 210 КУпАП, в особливий період. Однак, жодних правопорушень, передбачених нормою даної статті КУпАП, він не вчиняв.

Також, протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 КУпАП, якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик ТЦК та СП, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у ТЦК та СП підтвердних документів про отримання особою виклику (ч. 5 ст. 258 КУпАП).

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд зазначає, що у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року , заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватись до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатись від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року) вбачається, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.»

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ і на провадження у справах про адміністративні правоворушення. Оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (Справа Лучанінова протии України (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02)).

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) забезпечує всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, зокрема підлягають з`ясуванню чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Рішення про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблене на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі. У випадках, передбачених ст. 258 КУпАП, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Згідно приписів ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За загальним правилом ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

У даному ж випадку спеціальною є інша правова норма - ч. 2 ст. 77 КАС України, а тому саме вона підлягає застосуванню.

Нею визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Ця норма права про своїй юридичній природі повністю кореспондується та доповнює загальний принцип, визначений ст. 63 Конституції України, котрий декларує відсутність обов`язку в особи доводити свою невинуватість у правопорушенні та стверджує про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На думку суду, цілком логічно та ґрунтується на нормах права, те, що у випадку, якщо рішення суб`єкта владних повноважень буде оскаржено, то обов`язок довести його правомірність лежить саме на останньому, оскільки, в протилежному випадку на особу, котру визнано винним у вчиненні правопорушення фактично буде покладено обов`язок доводити свою невинуватість, що суперечить вказаній вище статті Конституції України.

Позиція ОСОБА_1 зводиться до заперечень самого факту вчинення правопорушення, отже ця обставина входить до предмету доказування.

Представник відповідача до суду не з`явився та не довів перед судом безпідставності поданої позовної заяви та правомірності його дій при винесенні оскаржуваної постанови.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, суд не має підстав для висновку, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідачем в повному обсязі були дотримані вищенаведені вимоги закону і під час цього були вжиті всі заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є не доведеним.

Таким чином, постанова № 1182 про адміністративне правопорушення, винесена 05 вересня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП, є необгрунтованою, а відповідно незаконною, а тому підлягає до скасування, а справа про адміністративне правопорушення - до закриття, а відповідно позов підлягає до повного задоволення.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 210, 242-246, 247, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5, 6, 8-10, 72, 77, 90, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги - задоволити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 1182 від 05 вересня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Чортківський районний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя/підпис/

Копія вірна:

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/2277/24.

Рішення набрало законної сили " " ________________ року.

Суддя: Л. М. Запорожець

Копію рішення видано " " _______________ року.

Секретар: