Справа № 240/15539/24
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Житомир справа № 240/15539/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у незастосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (надалі - Постанова № 704) в редакції, чинній з 29 січня 2020 року, при обчисленні в період з 26 лютого 2022 року по 20 березня 2024 року включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме невизначення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 вказаної постанови;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та доплатити за період з 26 лютого 2022 року по 20 березня 2024 року включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, грошової допомоги при звільненні, обчислених із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 Постанови № 704 в редакції, чинній з 29 січня 2020 року, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого Законом України від 02 грудня 2021 року № 1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" (надалі - Закон № 1928-ІХ) на 01 січня 2022 року, Законом України від 03 листопада 2022 року № 2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" (надалі - Закон № 2710-ІХ) на 01 січня 2023 року, Законом України від 09 листопада 2023 року № 3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" (надалі - Закон № 3460-ІХ) на 01 січня 2024 року, на відповідні тарифні коефіцієнти.

Позовні вимоги мотивовані виплатою грошового забезпечення під час проходження військової служби у неналежному розмірі та не проведенням повного розрахунку при звільненні. Стверджуючи, що після набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18, якою скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (надалі Постанова № 103), згідно з якою було визначено до застосування при обрахунку розмірів посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року, відновлено дію пункту 4 Постанови № 704 у попередній редакції, відповідно до якої при обрахунку посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням застосовується розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня календарного року. Проте, впродовж спірного періоду відповідач виплачував посадовий оклад позивача з розрахунку розміру прожиткового мінімуму 1762 грн множеного на тарифний коефіцієнт 1,55 за 4 тарифним розрядом, та оклад за військовим званням "солдат" з розрахунку множення розміру прожиткового мінімуму 1762 грн на тарифний коефіцієнт 0,3. Наведене, відповідно, зумовило і виплату додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги при звільненні), а також компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткових відпусток у зменшеному розмірі.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року позовну заяву було залишено без руху з наданням десятиденного строку для подання заяви про поновлення строку звернення до суду із заявленими вимогами з доданням доказів щодо поважності причин пропуску тримісячного строку звернення у такій категорії спорів.

На виконання вимог цієї судової ухвали представником позивача подано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначено про те, що про складові грошового забезпечення, яке нараховувалось та виплачувалось позивачу під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 (до 20 березня 2024 року), відповідач повідомив лише у серпні 2024 року у відповідь на адвокатський запит, а відповідного письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні не надавалось. При цьому, посилаючись на норми статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), представник зауважив, що предметом позовних вимог є перерахунок грошового забезпечення позивача, яке мало бути виплачено у повному обсязі у день звільнення з військової служби.

Оскільки відповідні обставини на підтвердження дотримання строку звернення до суду потребували перевірки належними доказами, суд, відкриваючи провадження у цій справі та ухвалюючи провадити розгляд цієї справи за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, ухвалою від 06 вересня 2024 року витребував у відповідача докази щодо дати отримання ОСОБА_1 письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при виключені його зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

На виконання вимог ухвали суду від 06 вересня 2024 року у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що згідно з Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (надалі - Порядок № 260) підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: грошовий атестат (Додаток 16 до Правил Організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (пункт 4.3). 20 березня 2024 року за № 784 у Військовій частині НОМЕР_1 був зареєстрований грошовий атестат про суми нараховані та виплачені при виключенні ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 . У пункті 14 грошового атестату, який має назву "Правильність даних, зазначених в атестаті, підтверджую" проставлено підпис ОСОБА_1 . Грошовий атестат від 20 березня 2024 року № 784, а також витяг з журналу реєстрації вихідної документації в частині запису про видачу/вручення грошового атестата ОСОБА_1 20 березня 2024 року надано відповідачем у порядку виконання ухвали суду від 11 листопада 2024 року про витребування доказів.

Дослідивши та проаналізувавши докази в матеріалах справи суд, насамперед, враховує те, що спір у цій справі виник саме після звільнення позивача з військової служби. Своєю чергою, під виплатою всіх сум, що належать працівникові при звільненні, слід розуміти усі виплати, які мали бути виплачені у зв`язку зі звільненням та виплати, які не були виплачені під час проходження служби (в межах цих правовідносин). Тобто, застосуванню підлягає саме частина друга статті 233 КЗпП України.

Водночас суд враховує й те, що законодавець у частині першій статті 233 КЗпП України пов`язав початок перебігу строку звернення до суду не з моменту порушення, а з дня, коли працівник (військовослужбовець) дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Фактично, дізнатись позивач міг лише з одержанням письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені щомісяця з розрахунком у розрізі складових виплачених сум грошового забезпечення. В аспекті цієї справи суд враховує, що спірні правовідносини склались щодо порядку обрахунку сум грошового забезпечення, а саме узятого до розрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Натомість грошовий атестат не містить розрахунку виплачених при звільненні позивача з військової служби 20 березня 2024 року сум, у тому числі й порядку обрахунку складових виплаченого грошового забезпечення (основних та додаткових видів).

Доказами в матеріалах справи не підтверджено відколи позивача було письмово повідомлено про суми, які були нараховані та виплачені (помісячно) з розрахунком за їх складовими, а лист-відповідь Військової частини НОМЕР_2 , до якого додано: довідку про розмір встановленого тарифного коефіцієнту та розмір окладу за військовим званням за період з 26 лютого 2022 року по 20 березня 2024 року, довідку про розмір встановленого тарифного коефіцієнту та розмір посадового окладу за період з 26 лютого 2022 року по 20 березня 2024 року та довідку про суми виплаченої одноразової грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні та інших одноразових додаткових видів грошового забезпечення за період з 26 лютого 2022 року по 20 березня 2024 року, - датований 08 серпня 2024 року.

Оскільки відповідачем не надано суду доказів щодо оформлення та вручення позивачу відповідного повідомлення про нараховані та виплачені при звільненні з військової служби суми грошового забезпечення у розрізі їх складових та порядку їх обрахунку, а саме, щодо узятого до розрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи предмет спору у справі, що розглядається, у суду відсутні підстави вважати пропущеним строк звернення до суду з позовом у цій справі.

У відзиві на позовну заяву по суті заявлених позовних вимог відповідач зазначає про те, що на момент розрахунку із позивачем при звільненні з військової служби був чинний пункт 4 Постанови № 704, який визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року". Тому вважає, що саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2018 року відповідачем обґрунтовано узято до розрахунку грошового забезпечення позивача. При цьому примітки до Додатків 1 та 14, 15, 16 до Постанови № 704 застосовуються, на переконання відповідача, для супроводу та зв`язку з нормою, а тому не мають визначального значення. Крім того покликається на постанову Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481, згідно з якою розміри розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу розраховуються виходячи з розміру прожиткового мінімуму 1762 грн. При цьому посилається на висновки Верховного Суду у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 200/3757/20-а.

З таких підстав просить відмовити в позові.

Розглянувши доводи та заперечення сторін, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному їх дослідженні, встановивши фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення спору, суд зазначає таке.

Суд встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 й наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20 березня 2024 року № 91 військовослужбовця призваного по мобілізації, солдата ОСОБА_1 , водія 1 автомобільного відділення 1 автомобільного взводу 1 автомобільної роти Військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 27 лютого 2024 року № 34-РС з військової служби у запас за підпунктом "б" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 07 серпня 2024 року за № 2288 солдату ОСОБА_1 з 26 лютого 2022 року по 20 березня 2024 року встановлено тарифний коефіцієнт за військовим званням 0,30 та оклад за військовим званням 530,00 грн; згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 07 серпня 2024 року за № 2289 позивачу встановлено тарифний коефіцієнт 1,55 та посадовий оклад у розмірі 2730 грн. .

Відповідно до довідки відповідача від 07 серпня 2024 року за № 2290 позивачу нараховано та виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, одноразову грошову допомогу для оздоровлення за 2022-2024 роки, грошову компенсацію за невикористані дні основної відпустки, одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби.

У липні 2024 року представник позивача звернувся письмово до Військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом, у якому просив, з-поміж іншого, здійснити перерахунок та доплату належного позивачу за період з дня зарахування до списків особового складу по день виключення зі списків особового складу грошового забезпечення (основних та додаткових видів грошового забезпечення), обчисленого із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Листом від 08 серпня 2024 року № 2298 відповідач повідомив про те, що підстав для застосування при визначенні складових грошового забезпечення пункту 4 Постанови № 704, відповідно до якого розміри посадових окладів та окладів за військовим званням військовослужбовців визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, у командування військової частини немає.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон № 2011-XII).

Окрім того, цей Закон встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з частинами першою - третьою статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

За приписами частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 704, якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до пункту 10 Постанови № 704 ця постанова набрала чинності з 01 березня 2018 року.

Постановою № 704, зокрема, затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови № 704 у редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Водночас у пункті 1 приміток Додатку 1 до Постанови № 704 закріплено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

У примітці Додатку 14 Постанови № 704 визначено, що оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

З 24 лютого 2018 року набрала чинності Постанова № 103, якою пункт 4 Постанови № 704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Постанова № 103 набула чинності 24 лютого 2018 року.

Так, відповідно до статті 7 Закону України від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року визначено на рівні 1762 гривень.

Отже, на момент набрання чинності Постановою № 704 (01 березня 2018 року) пункт 4 вже був викладений в редакції змін, викладених згідно з пунктом 6 Постанови № 103, та, відповідно, передбачав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.

Водночас текст примітки, зокрема, додатків 1, 14 до Постанови № 704 - у зв`язку з прийняттям Постанови № 103 - не змінився, відповідно виникла неузгодженість тексту примітки з положеннями пункту 4 Постанови № 704 в редакції, викладеній згідно з пунктом 6 Постанови № 103.

Кабінет Міністрів України постановою від 28 жовтня 2020 року № 1038 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2006 року № 1644 і від 30 серпня 2017 року № 704" виправив цю неузгодженість, виклавши, зокрема, примітку до додатку 1 до Постанови № 704 в новій редакції: "1. Посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704. У разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень.". В аналогічній редакції викладена також і примітка додатку 14 до Постанови № 704.

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704.

Відтак з дати ухвалення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 відновилася первинна редакція пункту 4 Постанови № 704, тобто та, яка була до внесення змін згідно з пунктом 6 Постанови № 103. Текст примітки до додатку 1 до Постанови № 704 в цьому контексті суттєвого значення вже не має, адже акцентується головним чином на тексті пункту 4 Постанови № 704, а надто на розмірі розрахункової величини - прожитковому мінімумі для працездатних осіб.

У цій справі позивач оспорює правомірність нарахування і виплати йому грошового забезпечення за період з 26 лютого 2022 року по 20 березня 2024 року (дата виключення його зі списків особового складу військової частини).

Тобто, позивач, апелюючи до дати ухвалення судового рішення - 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18, доводить, що посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу має визначатися за правилами пункту 4 Постанови № 704, у редакції, чинній на 29 січня 2020 року - шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, тобто на 01 січня 2022 року, на 01 січня 2023 року, на 01 січня 2024 року, а не "на 01 січня 2018 року" на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.

Своєю чергою, застосування згаданих нормативних актів вже було предметом розгляду у Верховному Суді, зокрема, у постанові від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21 суд касаційної інстанції висловився, зокрема, про таке: "на думку колегії суддів зазначення у пункті 4 Постанови № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ.

Разом з цим, колегія суддів наголошує на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

При цьому колегія суддів зазначає, що пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України від 14 листопада 2019 року № 294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (далі - Закон № 294-IX) та Закон № 1082-IX таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 року на 2020 та 2021 роки, відповідно, не містять.

Тобто, положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року до 01 січня 2020 року - набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Так, частина третя статті 1-1 Закону № 2262-XII містить безумовне застереження про те, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"."

Своєю чергою, Закони № 1928-ІХ, № 2710-IX не містять застережень щодо застосування у 2022-2023 роках як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 року.

Отже, з огляду на визначені в частині третій статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) правила, а також враховуючи те, що з 29 січня 2020 року положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, згідно із яким прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу Закону № 1928-ІХ, Закону № 2710-IX із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Стосовно аргументів відповідача щодо застосування у цій справі висновків Верховного Суду у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 200/3757/20-а суд зазначає про таке.

Дійсно, під час розгляду вказаної справи Верховний Суд дійшов висновку, що розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Проте, у тій справі надавалась оцінка правовідносинам щодо обчислення розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які виникли до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 826/6453/18, яким визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, чим відновлено попередню редакцію пункту 4 Постанови № 704 та пункту 5 і додатку 2 до Порядку № 45.

З огляду на викладене, висновки Верховного Суду у справі № 200/3757/20-а не можуть бути застосовні до спірних правовідносин, оскільки вони не є подібними, відтак посилання відповідача є безпідставним.

Разом з тим у цій справі слід врахувати, що 20 травня 2023 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 "Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704" (надалі Постанова № 481), пунктом 2 якої внесено зміну до пункту 4 Постанови № 704 й викладено абзац перший в такій редакції: установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Таким чином, пункт 4 Постанови № 704 в первісній редакції, яка визначала застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, був застосовним до 19 травня 2023 року включно. У таких висновках суд виходить із встановленого частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-XII положення щодо виплати грошового забезпечення у розмірах, які встановлюються Кабінетом Міністрів України. При цьому Постанова № 704 в редакції Постанови № 481 є чинною, не скасовувалася та не визнавалася неконституційною у встановленому законом порядку, тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Отже, з 20 травня 2023 року до розрахунку розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб підлягає урахуванню розрахункова величина 1762 грн, встановлена пунктом 4 Постанови № 704 в чинній редакції.

За результатом розгляду адміністративної справи ураховуючи встановлені обставини цієї справи та за наведеного вище правового регулювання суд дійшов висновку, що посадовий оклад ОСОБА_1 , його оклад за військовим званням як військовослужбовця, з 26 лютого 2022 року по 19 травня 2023 року включно мав визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (а не "на 01 січня 2018 року"). З тих самих мотивів відповідачем неправильно нараховувалась й грошова допомога на оздоровлення за 2022-2023 роки, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік (оскільки згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 07 серпня 2024 року за № 2290 матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік не нараховувалась та не виплачувалась позивачу).

Тож позовні вимоги у цій частині суд визнає обґрунтованими, які, відповідно, підлягають задоволенню.

Що ж до періоду розрахунку грошового забезпечення з 20 травня 2023 року по 20 березня 2024 року, то у зв`язку із набранням чинності Постановою № 481, підстави для визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням виходячи з розміру прожиткового мінімуму станом на 01 січня 2023 року та на 01 січня 2024 року за вказаний період, а також перерахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік (матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 07 серпня 2024 року за № 2290 не нараховувалась та не виплачувалась) відсутні.

Так само відсутні й підстави для перерахунку виплачених позивачу у 2024 році й нарахованих відповідно до пункту 6 Розділу XXX та пункту 5 Розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток та грошової допомоги при звільненні.

Тому у задоволенні заявлених вимог за період з 20 травня 2023 року по 20 березня 2024 року (день виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ) слід відмовити.

Таким чином позов підлягає задоволенню частково.

Зважаючи на відсутність понесених позивачем судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246, 250 КАС України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо незастосування пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції, чинній з 29 січня 2020 року, при обчисленні ОСОБА_1 в період з 26 лютого 2022 року по 19 травня 2023 року включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме невизначення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 вказаної постанови.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та доплатити ОСОБА_1 за період з 26 лютого 2022 року по 19 травня 2023 року включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення за 2022-2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, обчислених із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції, чинній з 29 січня 2020 року, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 01 січня 2022 року та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 01 січня 2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

30.01.25