Справа № 200/2518/24
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року справа №200/2518/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Гуревича Родіона Геннадійовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року у справі № 200/2518/24 (головуючий І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом Гуревича Родіона Геннадійовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у цій справі, залишеному без змін постановою апеляційного суду від 29 серпня 2024 року, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задоволено, зокрема:

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відновити нарахування та провести виплату заборгованості по пенсії ОСОБА_1 , яка виникла з 1 квітня 2024 року.

2 вересня 2024 року у справі видані виконавчі листи.

04.11.2024 року представником позивача подана заява в порядку ст. 382 КАС України, в якій просив встановити судовий контроль за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі № 200/2518/24 та зобов`язати відповідача у місячний строк подати звіт про виконання цього судового рішення до Донецького окружного адміністративного суду.

В обґрунтування заяви посилався на те, що рішення суду у справі не виконано в частині виплати заборгованості з пенсії.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі - відмовлено.

Представник позивача не погодився з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву. Апелянт зазначив, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 800/320/17 сформульовано правовий висновок про можливість встановлення судового контролю, передбаченого ст. 382 КАС України, після прийняття кінцевого рішення у справі. Оскільки до теперішнього часу судове рішення не виконано, а обставини свідчать, що відповідач ухиляється від його виконання, то суд першої інстанції не мав правових підстав для залишення без задоволення заяви позивача.

Суд не звернув увагу, що наявність визначеного законодавством порядку примусового виконання рішень суду не позбавляє боржника обов`язку самостійно виконати рішення суду без застосування засобів примусу, чого відповідачем здійснено не було.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, і дійшов висновку про наявність підстав для зміни ухвали суду, з наступних підстав.

За ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ч. 2 ст. 14 КАС України).

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін. Неприбуття у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду цього питання.

Отже, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Верховний Суд в постанові від 3 травня 2018 року у справі № 805/402/18 виклав правову позицію, згідно якої зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.

Підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Поряд з цим, встановлюючи строк для подання звіту, повинен врахувати особливості покладених зобов`язань судовим рішенням та наявності у суб`єкта владних повноважень об`єктивної можливості їх виконати.

Верховним Судом в постанові від 6 травня 2019 року у справі № 826/9960/15 викладено правову позицію, згідно якої, переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені заяви в порядку ст. 382 КАС України, посилався на те, що у даному випадку при ухваленні рішення судом судовий контроль не встановлювався, враховуючи викладене, суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати судовий контроль за заявою позивача вже після ухвалення рішення у справі. Апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені заяви, проте з інших підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2, 8 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

Отже, КАС України передбачено право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 800/320/17 сформульовано правовий висновок про можливість встановлення судового контролю, передбаченого статтею 382 КАС України, після прийняття кінцевого рішення у справі.

Апеляційний суд згідно ч. 5 ст. 242 КАС України враховує правовий висновок в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 800/320/17 про можливість встановлення судового контролю, передбаченого статтею 382 КАС України, після прийняття кінцевого рішення у справі, у зв`язку з чим є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати судовий контроль за заявою позивача вже після ухвалення рішення у справі.

Також, апеляційний суд враховує, що листом від 30.10.2024 року відповідач повідомив, що на виконання рішення суду у справі № 200/2518/24 Головним управлінням позивачу, як внутрішньо переміщеній особі, з 01.04.2024 року поновлено виплату пенсії за віком та нараховано заборгованість за період з 01.04.2024 року по 30.09.2024 року.

Суми пенсії на виконання рішення суду за період з 01.04.2024 по 30.09.2024 у розмірі 96312,60 грн. обліковані Головним управлінням, включені до переліку отримувачів станом на 01.01.2025 та будуть виплачуватися відповідно до Порядку №1165 після затвердження відповідних бюджетних призначень на 2025 рік.

Отже, пенсійним органом вживаються заходи з виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з нарахованої пенсії.

Крім того, апеляційний суд враховує, що рішення суду у справі № 200/2518/24 набрало законної сили 29 серпня 2024 року, 2 вересня 2024 року у справі видані виконавчі листи, 04.11.2024 року представником позивача подана заява в порядку ст. 382 КАС України.

Отже, представником позивача подано заяву в порядку ст. 382 КАС України через 2 місяці після набрання рішення суду законної сили та видачі виконавчих листів, що свідчить про передчасність звернення з такою заявою, враховуючи незначний термін між набранням рішенням суду законної сили та зверненням із цією заявою до суду.

Враховуючи викладене, з урахуванням відповідних фактичних дій відповідача із поновлення пенсійних виплат позивачу, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю, оскільки на дату звернення із заявою про встановлення судового контролю відсутні підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Отже, суд першої інстанції правильно вирішив по суті заяву в порядку ст. 382 КАС України, при цьому, в мотивувальній частині ухвали помилково обґрунтував підстави відмови у задоволені заяви, внаслідок чого рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині шляхом зазначення обґрунтування відмови у задоволені заяви підставами, зазначеним в постанові апеляційного суду.

Також, апеляційний суд зазначає, що з 19 грудня 2024 року, тобто, вже після прийняття судом першої інстанції ухвали від 14.11.2024 року, норми КАС щодо судового контролю зазнали суттєвих змін, зокрема, порядок судового контролю доповнено новими статтями: 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.

Крім зазначеного, апеляційний суд зазначає, що у разі невиконання судового рішення позивач має право на встановлення судового контролю згідно зазначених статей, шляхом подання нової заяви у відповідності до нових норм.

Щодо судових витрат.

За ч.ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги 2422,40 грн.

Враховуючи відмову в задоволенні заяви в порядку ст. 382 КАС України, відсутні підстави для відшкодування понесених судових витрат.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 241, 250, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Гуревича Родіона Геннадійовича в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року у справі № 200/2518/24 за позовом Гуревича Родіона Геннадійовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - змінити в мотивувальній частині шляхом зазначення обґрунтування відмови у задоволені заяви підставами, зазначеним в постанові апеляційного суду.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Повний текст постанови складений 29 січня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко