Справа № 357/18558/24
Суддя: Ярмола О. Я.
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/357/11/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду № 5 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кузьменко Є.А., звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №2124 від 29.11.2024 року.

Позиція сторін у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою від 29.11.2024 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу -17 000,00 гривень. Підставою для притягнення до відповідальності є твердження, що позивач відмовився від проходження медичного огляду та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішенням військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки 29.11.2024 р. позивача примусово було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з не оновленням даних військового обліку, більше трьох годин його незаконно утримували працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 під вартою. Позивач стверджує, що не відмовлявся від проходження ВЛК, але бажав пройти обстеження за місцем реєстрації свого проживання у м.Біла Церква, про що зазначив у своїх поясненнях, однак працівники РТЦК та СП не реагували на зауваження та, тримали позивача під вартою у супроводі військових зі зброєю. Позивач зазначає, що рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 йому не вручалося та з його змістом не ознайомлено. З даного приводу до ІНФОРМАЦІЯ_3 було направлено адвокатський запит, для отримання даних матеріалів та відеоматеріалів, однак відповіді на день звернення до суду не надано, що є порушенням вимог КУпАП. Позивач вважає, що в його діях відсутній склад і подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.210-1 КУпАП, а тому просить суд скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №2124 від 29.11.2024 року, складену начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 , полковником ОСОБА_2 , а провадження по справі закрити.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 , заперечуючи позовні вимоги, направив суду письмові пояснення з додатками. Зокрема, відповідач зазначає, що оскаржувана постанова є такою, що не порушує норми чинного законодавства. Відповідно даних АІТС "Оберіг" громадянин ОСОБА_1 , перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не має, дата проходження медичного огляду невідома. Відповідно до вимог пункту 69 Порядку, у разі проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду під час мобілізації та/або воєнного стану строк дії довідки з висновком щодо придатності до військової служби становить один рік. Відповідно до вимог пункту 81 Порядку військовозобов`язаного ОСОБА_1 взято на військових облік у ІНФОРМАЦІЯ_6 та вручена повістка та направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду. Від підпису про отримання направлення на ВЛК ОСОБА_1 в присутності свідків відмовився про що посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 складено акт. Після цього ОСОБА_1 усно було роз`яснено про порушення ним частини 3 статті 22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а тому його дії були кваліфіковані за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, як порушення мобілізаційного законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період. Та у відповідності до статей 7, 256 КУпАП, уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 у присутності ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення, роз`яснено його права та обов`язки, які зазначені в статті 268 КУпАП, та у відповідності до частини 2 ст. 254 КУпАП вручено другий примірник зазначеного протоколу. В протоколі військовозобов`язаний зазначив, що бажає проходити ВЛК за місцем реєстрації.

Зважаючи на вище викладене, уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 , після встановлення всіх обставин справи була винесена та оголошена постанова № 2124 від 29.11.2024р.

Процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою судді від 31.12.2024 року відкрито провадження у зазначеній справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами ст.286 КАС України з повідомленням учасників справи.

Ухвалою судді від 31.12.2024 було залучено в якості співвідповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 ; витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином завірені копії адміністративних матеріалів та відеоматеріалів по адміністративній справі щодо ОСОБА_1

22.01.2924 року від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшли запитувані матеріали та письмові пояснення-заперечення на позов.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених у позові підстав, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 в судове засідання свого представника не направив, просили розглянути справу без їхнього представника, письмово виклали свою позицію у даній справі.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання свого представника не направив, про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши позицію сторони позивача, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що згідно облікової картки призовника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканець АДРЕСА_1 , взято на військовий облік 14.05.2004 р. у ІНФОРМАЦІЯ_8 . А також, взято на військовий облік 26.12.2024 р. у ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Як вбачається із повістки №13в/20241018/161 від 29.11.2024 ( далі повістка) позивачу належить 29.11.2024 о 09:00 год. з`явитися у АДРЕСА_2 , для уточнення облікових даних, з собою мати паспорт, довідку про присвоєння РНОКПП, військово-обліковий документ, мобілізаційне розпорядження (за наявності).

Відповідно до акту про вручення картки обстеження та медичного огляду (при відмові від підпису) від 29.11.2024 позивач відмовився від отримання картки обстеження та медичного огляду, повістки зі строком прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 , у присутності двох свідків.

29.11.2024 головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_3 державним службовцем ОСОБА_3 складено протокол № 2124 про адміністративне правопорушення, а саме зазначено, що гр. ОСОБА_1 29.11.2024 року о 09:30 год. у ІНФОРМАЦІЯ_6 порушив правила військового обліку, встановлених ч. 1 та ч. 3 ст. 22 Закону, відмовився від проходження медичного огляду в закладах охорони здоров`я згідно рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При цьому, вищевказаний протокол № 2124 про адміністративне правопорушення від 29.11.2024 містить пояснення позивача ОСОБА_1 - «відмовляюсь від проходження ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 , бажаю проходити по місцю реєстрації», а також відмітки (підписи позивача) про отримання останнім копії вищевказаного протоколу, про ознайомлення позивача з його правами та про повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема про те, що розгляд вищевказаної справи про адміністративне правопорушення відбудеться 29.11.2024 року о 12 год.00 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

На підставі вищезазначеного протоколу № 2124 про адміністративне правопорушення від 29.11.2024 року, начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 , полковником ОСОБА_2 , було розглянуто вищевказану адміністративну справу про адміністративне правопоршушення та винесено постанову № 2124 від 29.11.2024 року, відповідно до змісту якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень (а.с.11-12).

Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (ч. 1 ст. 256 КУпАП).

За правилами ч.ч. 2, 3, 4 ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Згідно п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ №154 від 23 лютого 2022 року (далі - Положення №154), вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення та визначати функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу (п.п. 12-13 Положення № 154).

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.210-1 КпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 3 ст. 210-1 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався 17.03.2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Відповідно до абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вбачається, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

При цьому, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та подальшої мобілізації громадян України, серед іншого встановлено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 74 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» №560 від 16 травня 2024 року, вбачається, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Аналізуючи вищенаведені правові положення, встановлено, що відмова від проходження ВЛК суперечить чинному законодавству, в якому чітко регламентований прямий обов`язок проходити ВЛК з метою якісного проведення призову громадян на військову службу за станом здоров`я та неможливість відмовитися від проходження ВЛК.

Суд виходить з того, що проходження ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність.

Як підтверджено матеріалами справи, уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо ОСОБА_1 було складено направлення для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації.

Крім того відповідно до вимог п.3 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» №560 від 16 травня 2024 року, слідує, що призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період проводиться незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.

Проте, позивач ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, відмовився від отримання направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації № 2124 від 29.11.2024 року (а.с.11,12), що підтверджується дослідженими судом письмовими доказами, а саме: копією Акту про відмову від отримання картки обстеження та медичного огляду (при відмові від підпису) від 29.11.2024 року, протоколом про адміністративне правопорушення № 2124 від 29.11.2024 та поясненнями представника позивача.

Отже, позивач підтверджує факт своєї відмови від отримання направлення та проходження ВЛК, мотивуючи це незаконністю дій працівників ТЦК, оскільки позивач вважає, що має проходити ВЛК за місцем проживання. Однак, така позиція позивача прямо суперечить нормі Порядку №560 де вказано, що призов резервістів та військовозобов`язаних проводиться незалежно від місця їх перебування на військовому обліку. Також, в судовому засіданні представник позивача суду пояснив, що на даний час позивач не пройшов ВЛК в Білоцерківському ТЦК за місцем своєї реєстрації.

Абзацом 12 п. 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки від 23 лютого 2022 р. № 154 визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів):

- на військову службу за призовом осіб офіцерського складу;

- на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Зазначена позивачем обставина у жодному разі не надавала права йому, у період дії воєнного стану відмовлятись від одержання направлення на ВЛК.

У разі незгоди із направленням на медичний огляд ВЛК позивач мав право оскаржити його у встановленому чинним законодавством порядку.

Досліджені в судовому засіданні письмові докази, надані відповідачем на виконання ухвали суду від 31.12. 2024, на переконання суду, свідчать про послідовну та чітку відмову ОСОБА_1 , від проходження медичного огляду ВЛК за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Враховуючи вищевикладені вимоги закону, а також беручи до уваги вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки останній будучи військовозобов`язаним відмовився від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки в особливий період, тим самим порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Водночас, відомостей відносно того, що позивач ОСОБА_1 не має статусу військовозобов`язаного, чи має підстави для відстрочки від призову під час мобілізації матеріали даної адміністративної справи не містять.

Також, посилання представника позивача на те, що ОСОБА_1 29.11.2024 року безпідставно та незаконно було затримано працівниками поліції і РТЦК СП та під вартою у супроводі військових зі зброєю доставлено до приміщення ТЦК, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами.

При цьому, будь-яких доказів щодо оскарження дій працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 в передбаченому законом порядку, позивачем суду також не представлено.

Отже, позивач не надав жодних належних та допустимих доказів в підтвердження своєї позиції про незаконність постанови від 29.11.2024 року, яка є предметом оскарження в даній справі.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення позивачем надано не було. Підтвердження наявності обставин, що виключають адміністративну відповідальність належними і допустимими доказами доведено не було.

Слід зазначити, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, винесена у межах повноважень відповідача, в порядку та спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуваннях усіх обставин справи, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, розмір штрафу відповідає санкції ч.3 ст.210-1КУпАП, стягнення накладено в межах строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Доказів упередженості відповідача щодо позивача перед судом не доведено.

На думку суду, відповідачем доведена правомірність своїх дій, а позивачем не доведені обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Враховуючи викладене, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідачем відповідно до частини другої статті 77 КАС України доведено наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке встановлена адміністративна відповідальність за частиною 3 ст. 210-1 КУпАП та правомірність прийнятого рішення, а тому, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в адміністративному позові ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення слід відмовити.

Згідно із положеннями ст.139 КАС України при задоволенні позову суд стягує із відповідача судові витрати по справі, а враховуючи встановлену відсутність підстав для задоволення позовних вимог, суд не знаходить підстав для стягнення із відповідача судових витрат у справі.

Керуючись ст.ст. 77,243-245, 286, 295 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 про скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 / адреса реєстрації: АДРЕСА_4 /

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_11 / адреса місцезнаходження: АДРЕСА_5 /

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 / адреса місцезнаходження: АДРЕСА_6 /.

Повний текст судового рішення складено та підписано 31.01.2025 року.

СуддяО. Я. Ярмола