Справа № 640/1338/21
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1338/21 Суддя (судді) першої інстанції: Басай О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Грибан І.О., Кузьмишиної О.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,

представника позивача - Денисенка С.О.,

представника відповідача - Чернишової В.Л.,

представників третьої особи - Борисюк А.А., Гнатюка М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури, третя особа: Офіс Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Київської обласної прокуратури (далі - відповідач, апелянт 1) в якому просить суд стягнути з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 у справі № 826/20483/14 про поновлення позивача на публічній службі (роботі) в органах прокуратури, починаючи з 24.06.2020 до 20.12.2020 у розмірі 1 636 824,42 грн із вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.

У обґрунтування позовних вимог зазначено, що Окружним адміністративним судом міста Києва 23.06.2020 в адміністративній справі № 826/20483/14 ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора та прокуратури Київської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії:

- визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року № 1456к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Київської області;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Київської області;

- стягнуто з Прокуратури Київської області (01014, місто Київ, бульвар Лесі Українки, 27/2, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1 099 495 (один мільйон дев`яносто дев`ять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн 68 коп;

- допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Київської області;

- допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Прокуратури Київської області (01014, місто Київ, бульвар Лесі Українки, 27/2, ) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць що становить 13 126 (тринадцять тисяч сто двадцять шість) грн 47 коп;

- зобов`язано Офіс Генерального прокурора поінформувати Міністерство юстиції України про наявність підстав для виключення відомостей про ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади".

За результатами апеляційного перегляду адміністративної справи Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалено постанову від 27.10.2020 та додаткову постанову від 12.01.2021, якими рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді в органах прокуратури залишено без змін:

- апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 - залишено без задоволення;

- апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного і адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 - задоволено;

- рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 - скасовано у частині нарахування і стягнення з прокуратури Київської області на (користь позивача ОСОБА_1 грошових сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким задоволено позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Офісу Генерального прокурора із коригуванням на коефіцієнти підвищення заробітку окремо у кожному випадку такого підвищення, відповідно до положень пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100;

- стягнуто з Офісу Генерального прокурора (; адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15) на користь ОСОБА_1 - (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) середню заробітну плату за час вимушено прогулу починаючи з 24 жовтня 2014 року по 23 червня 2020 року в розмірі 2 854 158,23 грн (два мільйони вісімсот п`ятдесят чотири тисячі сто п`ятдесят вісім гривень 23 копійки) з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.

Відтак, у силу приписів частини другої статті 255 Кодекс адміністративного судочинства України рішення Окружного адміністративної суду міста Києва 23 червня 2020 року в адміністративній справі № 826/20483/1 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Київської області 27 жовтня 2020 року набрало законної сили. Це також і підтверджено за змістом відповіді Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/20483/14/25856/20 від 24.12.2020.

Проте, на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2020 року в адміністративній справі № 826/20483/14, позивача поновлено на посаді заступника прокурора Київської області тільки 21 грудня 2020 року, згідно із наказом Генерального прокурора № 492к.

Таким чином, час затримки виконання рішення суду про поновлення на публічній службі (роботі) в органах прокуратури тривав у період з 24 червня 2020 року по 20 грудня 2020 року включно, та є вимушеним прогулом.

З урахуванням відомостей, викладених у листі Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 № 1133/0/206-19 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік", час затримки виконання рішення про поновлення ОСОБА_1 на публічній службі (роботі), та відповідно й час вимушеного прогулу з 24 червня 2020 року по 20 грудня 2020 року включно, на думку позивача, складає 126 робочих днів (5 робочих днів у червні місяці, 23 - у липні, 20 - у серпні, 22 - у вересні, 21-у жовтні, 21 - у листопаді та 14 - у грудні 2020 року).

Відтак, середній заробіток ОСОБА_1 за час затримки виконання рішення суду про поновлення на публічній службі роботі в органах прокуратури становить 1 636 824,42 грн (один мільйон шістсот тридцять шість тисяч вісімсот двадцять чотири гривні 42 копійки) (розрахунок: 12 990,67 грн*126 робочих днів = 1 636 824,42 грн).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначити підготовче засідання на 08.04.2021.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2021 залучено Офіс Генерального прокурора (далі - третя особа, апелянт 2) до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

На виконання положень пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 № 2825-ІХ, адміністративна справа № 640/1338/21 надіслана за належністю до Київського окружного адміністративного суду супровідним листом Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2023 № 03-19/25068/23.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.09.2023 прийнято до провадження адміністративну справу № 640/1338/21, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з Київської обласної прокуратури (місцезнаходження: м. Київ, б-p Лесі Українки, буд. № 27/2, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за затримку виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 у справі № 826/20483/14 за період з 24.06.2020 по 20.12.2020 у розмірі 1 562 762, 80 грн (один мільйон п`ятсот шістдесят дві тисячі сімсот шістдесят дві гривень вісімдесят копійок), з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем та третьою особою подані апеляційні скарги, у яких просять рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга Офісу Генерального прокурора мотивована тим, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Зокрема, апелянт 2 наголошує, що право позивача претендувати на стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі матеріальний закон пов`язує виключно із виданням роботодавцем відповідного наказу, фактичним допуском незаконно звільненого до роботи; при цьому, суд також має встановити вину роботодавця у не виданні наказу про поновлення працівника на роботі.

Зазначає, що під час вжиття заходів щодо добровільного виконання рішення суду встановлено неможливість його виконання з об`єктивних причин, оскільки на час звернення ОСОБА_1 із заявою про добровільне виконання рішення суду, відповідно до відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України, позивач був адвокатом Ради адвокатів Київської області. За вказаних обставин, ОСОБА_1 не мав права працювати на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури до зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю.

За позицією третьої особи, виконання Офісом Генерального прокурора рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора до зупинення ним права на зайняття адвокатською діяльністю було б порушенням вимог ч. ч. 1, 2 статті 18 Закону України «Про прокуратуру», п. 1 ч. 1 статті 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також виникнення ситуації, коли одразу після видання наказу про поновлення створюються умови для звільнення прокурора з посади через недотримання ним вимог щодо несумісності.

Право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 зупинено 15.12.2020; у подальшому наказом Генерального прокурора від 21.12.2020 № 492к позивача поновлено на посаді заступника прокурора Київської області. З огляду на викладене, представник Офісу Генерального прокурора наполягає на тому, що ним не допущено порушень прав позивача, а відтак відсутні підстави для виплати середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на роботі.

Щодо застосування коефіцієнту підвищення посадового окладу з метою коригування середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду, апелянт 2 зазначає, що підвищення посадових окладів відбулося після звільнення ОСОБА_1 , отже відповідно до Порядку № 100 розрахунок середньоденної заробітної плати має обчислюватися виходячи з виплат за два місяці роботи, що передували його звільненню і тому здійснення розрахунку середнього заробітку з урахуванням підвищення посадових окладів, передбачених постановами Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 № 1013, «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» від 30.08.2017 № 657 та коефіцієнту, визначеного згідно з пунктом 10 Порядку № 100, є помилковим.

Апелянт 2 також зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував для розрахунку пункт 10 Порядку № 100, який втратив чинність до подання позовної заяви в даній справі. Порядок № 100 не містить жодних положень щодо можливості розрахунку середнього заробітку з урахуванням майбутнього підвищення заробітної плати за відповідною посадою, з якої було звільнено працівника, або за аналогічною посадою, а передбачає здійснення відповідного розрахунку виключно з урахуванням розміру заробітної плати за два місяці, що передували звільненню. В той же час жодними нормами чинного законодавства не передбачено збереження за працівником середнього заробітку у період, коли особа не перебувала у трудових відносинах внаслідок її звільнення із займаної посади, навіть у випадку, якщо таке звільнення в подальшому визнано судом неправомірним.

Представник третьої особи наголошує, що судом першої інстанції в цій справі залишено поза увагою розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 на дату звільнення - 776,48 грн, який і має застосовуватися у даному випадку, ураховуючи, що стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є мірою відповідальності роботодавця, а не оплатою праці за виконану роботу, а тому здійснення розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з урахуванням коефіцієнтів підвищення посадових окладів є безпідставним, оскільки у даному випадку сума стягнення розраховується відповідно до вимог пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100 і лише з урахуванням норм законодавства, які були чинними на дату розгляду даної справи.

Таким чином, апелянт 2 вважає, що для розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду необхідно застосовувати розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 - 776,48 грн; сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 у справі № 640/1338/21 за період з 24.06.2020 по 20.12.2020 включно становить 97 060,00 грн (776,48 грн х 125 робочих днів).

Апеляційна скарга Київської обласної прокуратури мотивована тим, що призначення прокурора на адміністративну посаду - заступника прокурора Київської області здійснюється Генеральним прокурором, що свідчить про об`єктивну неможливість виконання обласною прокуратурою судового рішення у справі № 826/20483/14 та, як наслідок, відсутність вини в діях Київської обласної прокуратури щодо не поновлення позивача на відповідній адміністративній посаді. В цілому ж доводи апеляційної скарги Київської обласної прокуратури дублюють доводи апеляційної скарги Офісу Генерального прокурора.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року та 19 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 29 січня 2025 року о 11:40 годині.

22 січня 2025 року позивачем подано відзиви на апеляційні скарги.

Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, залишених без задоволення, сторонами не оскаржується.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до фактичних обставин справи, Окружним адміністративним судом міста Києва 23 червня 2020 року в адміністративній справі № 826/20483/14 ухвалено рішення, яким:

- задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора та прокуратури Київської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії:

- визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року № 1456к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Київської області;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Київської області;

- стягнуто з Прокуратури Київської області (01014, місто Київ, бульвар Лесі Українки, 27/2, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1 099 495 (один мільйон дев`яносто дев`ять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн 68 коп.;

- допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Київської області;

- допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Прокуратури Київської області (01014, місто Київ, бульвар Лесі Українки, 27/2, ) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць що становить 13 126 (тринадцять тисяч сто двадцять шість) грн 47 коп.;

- зобов`язано Офіс Генерального прокурора поінформувати Міністерство юстиції України про наявність підстав для виключення відомостей про ОСОБА_2 з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано "оложення Закону України "Про очищення влади".

За результатами апеляційного перегляду адміністративної справи № 826/20483/14 Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалено постанову від 27 жовтня 2020 року та додаткову постанову від 12 січня 2021 року, якими рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді в органах прокуратури залишено без змін: апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2020 - залишено без задоволення; апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 - задоволено; рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 скасовано у частині нарахування і стягнення з прокуратури Київської області на користь ОСОБА_1 грошових сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким задоволено позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Офісу Генерального прокурора із коригуванням на коефіцієнти підвищення заробітку окремо у кожному випадку такого підвищення, відповідно до положень пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100; стягнуто з Офісу Генерального прокурора (; адреса: 01011, м.Київ, вул. Різницька, 13/15) на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) середню заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 24 жовтня 2014 року по 23 червня 2020 року в розмірі 2 854 158,23 грн (два мільйони вісімсот п`ятдесят чотири тисячі сто п`ятдесят вісім гривень 23 копійки) з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 23 червня 2020 року в адміністративній справі № 826/20483/14 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Київської області 27 жовтня 2020 року набрало законної сили.

На виконання зазначеного рішення суду, згідно з наказом Генерального прокурора від 21.12.2020 № 492к ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника прокурора Київської області.

Позивач вважаючи, що має право на стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду, звернувся з даним позовом до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виснував, що ним встановлено факт затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 у справі № 826/20483/14 у період з 24.06.2020 по 20.12.2020, відтак позивач має право на виплату середнього заробітку за час такої затримки.

Щодо покликання на ту обставину, що як Закон України "Про прокуратуру", так і Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" виключають можливість особи одночасно обіймати посаду прокурора та займатися адвокатською діяльністю, то суд вважає такі безпідставними, ураховуючи, що предметом даного спору є стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на посаді.

З цього приводу в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 640/19103/19 сформовано висновок щодо застосування положень частини другої статті 18 Закону України "Про прокуратуру", статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" та статті 7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", відповідно до якого рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконується негайно і це жодним чином не може ставитися в залежність від будь-яких обставин, окрім непереборних.

Суд визначив кількість днів затримки виконання рішення суду ОСОБА_1 за період з 24.06.2020 по 20.12.2020 - 125 робочих днів.

Суд також встановив, що з листа-відповіді прокуратури Київської області від 26.03.2020 № 19-51вих2020 щодо оплати праці позивача та додатків до неї: розрахункових листів за серпень, вересень, жовтень 2014 року і довідки про середню заробітну плату від 25.03.2020 № 18ф-132 вбачається, що розрахований за правилами Порядку № 100 середньоденний заробіток позивача ОСОБА_1 становив 776,48 грн, а місячний посадовий оклад позивача становив 2 940,00 грн. Крім того, у Додатковій постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2021 року зазначено, що середньоденний розмір заробітної плати позивача ОСОБА_1 , коригований на коефіцієнт підвищення за період із 26 березня 2020 року та на час винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення становить 12 990,67 грн (776,48 грн * 16,73 = 12 990,67 грн).

Суд звернув увагу на те, що відповідно до пункту 10 Порядку № 100 (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин та на момент прийняття рішення про поновлення) у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Проте в подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1213 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100", яка набрала чинності 12 грудня 2020 року, пункт 10 Порядку № 100 виключено.

Отже, з 12 грудня 2020 року правові підстави для застосування коефіцієнта підвищення відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у період з 12 грудня 2020 року до 20 грудня 2020 року розрахунковою величиною для обрахунку середнього заробітку позивача має слугувати його середньоденна заробітна плата без коефіцієнтів підвищення заробітної плати.

Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 24.06.2020 по 20.12.2020 становить 1 562 762, 80 грн (12 990,67 грн х 120 днів = 1 558 880 40 грн) + (776,48 грн х 5 = 3 882,40 грн) та належить до стягнення.

Переглядаючи оскаржуване рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 129-1 Конституції України закріплює, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За пунктом 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду, зокрема про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно зі статтею 236 КЗпП України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Частиною першою статті 27 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

За змістом пунктом 10 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Коефіцієнт підвищення визначається шляхом ділення тарифної ставки (посадового окладу), встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (посадовий оклад), що була встановлена до підвищення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1213 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100», яка набрала чинності 12 грудня 2020 року, у Порядку №100 виключено пункт 10.

Спір у цій справі пов`язаний із затримкою виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 у справі № 826/20483/14 у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Київської області.

Апеляційним судом враховано, що позиція щодо застосування статті 236 КЗпП України стосовно виконання рішення суду про поновлення на роботі/посаді, яке допущене до негайного виконання, вже неодноразово викладалась Верховним Судом у своїх постановах.

Так, у постанові від 21 жовтня 2021 року у справі № 640/19103/19 Верховний Суд з цього приводу зазначив, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.

Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Верховний Суд у цій справі підкреслив, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Також Верховний Суд наголосив, що наведені приписи Кодексу не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, які б вказували на його бажання поновитися на роботі.

Як висновок, суд касаційної інстанції у справі № 640/19103/19 констатував, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Також висновки Верховного Суду щодо застосування приписів статті 236 КЗпП України викладені у постановах від 27 січня 2022 року у справі № 580/5185/20, від 09 листопада 2022 року у справі № 460/600/22, від 23 березня 2023 року у справі № 420/8539/21 та інших.

Додатково, колегія суддів також враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 460/600/22, у якій зазначено, що приписи частини восьмої статті 235 КЗпП України і приписи пункту 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України достатньо чітко і однозначно встановлюють, що рішення про поновлення на роботі/посаді підлягають негайному виконанню й цей імператив адресований передовсім роботодавцю. Невчинення позивачем як працівником дій, спрямованих на виконання рішення суду щодо його поновлення на посаді (неподання заяви про поновлення чи незвернення до органу державної виконавчої служби) ніяким чином не впливає на обов`язок роботодавця самостійно виконати рішення суду, допущене до негайного виконання, яке покладає на нього зобов`язання щодо поновлення працівника на посаді.

Таким чином, доводи Офісу Генерального прокурора у апеляційній скарзі про необхідність звернення позивача з заявою або відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, є помилковими та спростовуються наведеною практикою Верховного Суду. Поряд з цим, колегією суддів також відхиляються доводи третьої особи про виплату незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі лише за умови добросовісного користування таким працівником наданими законом правами.

В контексті доводів апелянтів про обов`язкову наявність вини роботодавця у не виданні наказу про поновлення працівника на роботі, колегія суддів зазначає, що відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №480/69/19.

Також, колегія суддів критично ставиться до аргументів апелянтів про те, що під час вжиття заходів щодо добровільного виконання рішення суду встановлено неможливість його виконання з об`єктивних причин, оскільки на час звернення ОСОБА_1 із заявою про добровільне виконання рішення суду, відповідно до відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України, позивач був адвокатом Ради адвокатів Київської області.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що предметом спору в справі, яка розглядається, є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді, яке підлягало виконанню негайно, проте виконано лише через шість місяців, і у контексті цієї справи не вирішуються питання щодо несумісності та зайняття позивачем адвокатською діяльністю.

На думку суду, такі судження апелянтів могли мати значення лише при вирішенні питання про поновлення позивача на посаді у справі № 826/20483/14, а не в межах розгляду спору про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. Тому вказані доводи апеляційних скарг колегія суддів оцінює виключно як незгоду з рішенням у справі №826/20483/14.

Більше того, колегія суддів акцентує увагу, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконується негайно і це жодним чином не може ставитися в залежність від будь-яких обставин, окрім непереборних. Водночас норми закону не містять застережень щодо неможливості поновлення на посаді незаконно звільненого працівника на підставі судового рішення у разі, якщо він перебуває на іншій службі або провадить адвокатську діяльність. Питання щодо несумісності повинно було бути вирішено після виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді.

У розрізі наведеного апеляційний суд констатує, що в даному випадку має місце очевидна затримка виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 у справі № 826/20483/14 у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, що в свою чергу є підставою для виплати позивачу середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на роботі.

У апеляційній скарзі Київська обласна прокуратура також стверджує, що об`єктивно не мала можливості виконати судове рішення у справі №826/20483/14 в силу відсутності повноважень на його виконання, та як наслідок не може відповідати за невиконання чи невчасне виконання судового рішення. Втім, зі змісту матеріалів справи вбачається, що підставами тривалого невиконання судового рішення щодо поновлення позивача на посаді відповідачем були оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 у справі № 826/20483/14 у апеляційному порядку та наявність у ОСОБА_1 свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, посилання на об`єктивну неможливість виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 у справі №826/20483/14 є безпідставними, позаяк непереборних обставин, що перешкоджали такому виконанню відповідачем не повідомлено та відповідно апеляційним судом не встановлено.

В контексті покликань Київської обласної прокуратури на постанову Одеської міської територіальної виборчої комісії Одеського району Одеської області № 334 від 18.12.2020 та наявність у позивача статусу депутата, колегія суддів зауважує, що дані обставини стали відомі відповідачу 18.12.2020, натомість затримка виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 у справі № 826/20483/14 про поновлення позивача на публічній службі (роботі) в органах прокуратури розпочалась 24.06.2020 та тривала до 20.12.2020.

Таким чином, дані твердження не спростовують право позивача на отримання виплати середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на роботі.

Поряд з цим, колегія суддів повторно зазначає, що у контексті цієї справи не вирішуються питання щодо несумісності та наявності у позивача депутатських повноважень.

В контексті доводів апелянтів щодо розрахунку середнього заробітку за час невиконання судового рішення, здійснений судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, колегія суддів враховує наступне.

При здійсненні розрахунку середнього заробітку суд першої інстанції керувався листом Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 № 1133/0/206-19 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік" та визначив кількість днів затримки виконання рішення суду ОСОБА_1 за період з 24.06.2020 по 20.12.2020 - 125 робочих днів.

Відповідні розрахунки сторонами не заперечуються.

Незгода апелянтів мотивована застосуванням коефіцієнтів підвищення посадового окладу з метою коригування середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону "Про оплату праці" за правилами, передбаченими постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок).

За змістом пункту 5 Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку).

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі №826/20483/14 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Київської обласної прокуратури про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу констатовано право позивача на розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу на основі того посадового окладу (з урахуванням коефіцієнту підвищення, яке було у розрахунковому періоді), який отримував би позивач як прокурор (чи прирівняні до нього за посадою прокурори), будучи на тій посаді, з якої його неправомірно звільнили, а тому коефіцієнт підвищення, на який необхідно коригувати виплати згідно із пунктом 10 Порядку № 100 у 2,89 разів підлягає застосуванню у спірному періоді.

За приписами частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищенаведеним відповідно спростовуються твердження апелянтів про відсутність у позивача права на здійснення розрахунку середнього заробітку з урахуванням підвищення посадових окладів, передбачених постановами Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 № 1013, «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» від 30.08.2017 № 657 та коефіцієнту, визначеного згідно з пунктом 10 Порядку № 100.

Колегія суддів звертає увагу сторін на те, що правова природа «середнього заробітку» за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь працівника, якого поновлено на посаді, відповідно до статті 235 КЗпП України та «середнього заробітку» за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді, відповідно до статті 236 КЗпП України, є однаковою. В обох випадках йдеться про необхідність компенсувати незаконно звільненому працівникові заробіток, який він втратив у зв`язку із цим звільненням, та який він й надалі не отримує у зв`язку з невиконанням роботодавцем судового рішення про його поновлення (яке в цій частині підлягало негайному виконанню).

Так, матеріалами справи №826/20483/14 встановлено, що середньоденний заробіток позивача ОСОБА_1 становив 776,48 грн; середньоденний розмір заробітної плати позивача ОСОБА_1 , коригований на коефіцієнт підвищення за період із 06.06.2017 і до 23.06.2020 становив 2244,93 грн.

Таким чином, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції, обраховуючи суму середнього заробітку за час невиконання судового рішення, помилково застосував розрахунки, що містяться у додатковій постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2021 року, оскільки така скасована постановою Верховного Суду від 02.11.2021 та справу № 826/20483/14 у частині позовних вимог ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Київської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направлено на новий судовий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Поряд з цим, судом першої інстанції вірно враховано, що з 12 грудня 2020 року правові підстави для застосування коефіцієнта підвищення відсутні.

Період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, як встановлено вище складає 125 робочих днів, з 24 червня 2020 року по 11 грудня 2020 року - 120 робочих днів, з 12 грудня 2020 року по 20 грудня 2020 року - 5 робочих днів.

Отже, з урахуванням наведеного, сума середнього заробітку за час невиконання судового рішення складає 273 274, 00 грн (2244,93 грн*120 днів = 269 391, 60 грн) + (776,48 грн*5 днів = 3 882, 40 грн).

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури частково знайшли своє підтвердження під час перегляду даної справи в суді апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції слід змінити в мотивувальній та резолютивній частинах.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Апеляційним судом при розгляді даної справи також враховано висновки Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2024 року у справі № 640/22270/21, від 07 березня 2024 року у справі №140/14364/21.

З огляду на відсутність документального підтвердження понесених суб`єктом владних повноважень витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року змінити в мотивувальній частині та в абзаці другому резолютивної частини, виклавши її редакцію наступним чином:

«Стягнути з Київської обласної прокуратури (місцезнаходження: м. Київ, б-p Лесі Українки, буд. № 27/2, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за затримку виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2020 року у справі № 826/20483/14 за період з 24 червня 2020 року по 20 грудня 2020 року у розмірі 273 274,00 грн (двісті сімдесят три тисячі двісті сімдесят чотири гривні), з відрахуванням встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів».

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, визначені статтями 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 29 січня 2025 року

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: І.О. Грибан

О.М. Кузьмишина