Справа № 372/6119/24
Суддя: Кравченко М. В.
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 372/6119/24
Провадження № 2-а-70/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2024 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кравченко М.В.,

при секретарі Сікорській М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи в приміщенні Обухівського районного суду Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 взводу 6 роти 3 батальйону Полк-1 Управління патрульної поліції в місті Києві лейтенанта поліції Синькевича Микити Миколайовича, Управління Патрульної поліції в м. Києві про скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом до відповідачів інспектора 2 взводу 6 роти 3 батальйону Полк-1 Управління патрульної поліції в місті Києві лейтенанта поліції Синькевича Микити Миколайовича, Управління Патрульної поліції в м. Києві скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.11.2024 року інспектор 2 взводу 6 роти 3 батальйону Полк-1 Управління патрульної поліції в місті Києві лейтенант поліції Синькевич Микита Миколайович відносно нього виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 3422289. Відповідно до винесеної постанови його визнано винуватим у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та зобов`язано сплатити штраф у розмірі 510 грн. Позивач вважає дії відповідача протиправними, а постанову такою, що підлягає скасуванню.

15.11.2024 року винесено ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено відкрите судове засідання. Залучено до участі у розгляді справи в якості співвідповідача Управління патрульної поліції в м. Києві.

Позивач в судове засіданні не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоч про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подав.

Згідно ч. 4 ст. 229 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено наступні обставини.

Зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3422289 від 06.11.2024 року, винесеної інспектором 2 взводу 6 роти З батальйону Полк-1 Управління патрульної поліції в місті Києві лейтенантом поліції Синькевичем Микитою Миколайовичем: «06.11.2024 року о 12:50:35 м. Київ, вул. Португальська, 2, водій керував ТЗ обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем, чим порушив п.2.3.в. ПДР - порушення правил користування ременями безпеки». В результаті розгляду справи інспектором поліції прийнято рішення, вид адміністративного стягнення та сума штрафу: 510,00 грн.

Згідно змісту оскаржуваної постанови до неї додаються БК 47197, 472883.

Позивач не погоджуючись з рішенням інспектора 2 взводу 6 роти З батальйону Полк-1 Управління патрульної поліції в місті Києві лейтенантом поліції Синькевича Микити Миколайовича, наслідком якого стало винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 3422289 від 06.11.2024 року, звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що приблизно в зазначений в оскаржуваній постанові час рухався на власному транспортному засобі (далі - ТЗ) по Столичному шосе у місті Києві та проїжджаючи повз блок-пост, розташований поблизу авто-ринку на Столичному шосе в місті києві, ТЗ було зупинено інспектором поліції Тимошенко Андрієм Вікторовичем (номер жетону 0181443, посвідчення ДПП 016159). Під час керування ТЗ та безпосередньо під час зупинки ТЗ він повністю дотримувався Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі -ПДР), зокрема п. 2.3.в) ПДР та був пристебнутий ременем пасивної безпеки. Після характерного жесту інспектора поліції щодо необхідності зупинити ТЗ, ним було невідкладно зупинено ТЗ, увімкнено сигнал аварійної зупинки та для того, щоб дістати документи на ТЗ, а також посвідчення водія, було відстебнуто ремінь пасивної безпеки. Інспектор поліції, підійшовши до ТЗ, на його прохання повідомив про причину зупинки, зазначив, що ТЗ було зупинено за нібито порушення ним ПДР, а саме п.2.3.в) ПДР - порушення правил користування ременями безпеки. Однак він жодним чином не порушував ПДР, під час керування ТЗ був пристебнутий ременем безпеки, у чіткій відповідності до п. 2.3 ПДР, в зв`язку з чим категорично заперечував проти надуманої інспектором поліції причини для зупинки ТЗ. Після того, як він вказав інспектору Тимошенко Андрію Вікторовичу про безпідставну зупинку, до ТЗ підійшов вже інший інспектор поліції, а саме інспектор 2 взводу 6 роти 3 батальйону Полк-1 Управління патрульної поліції в місті Києві лейтенант поліції Синькевич Микита Миколайович (далі - Відповідач). Після того, як він декілька разів попросив надати докази на підтвердження порушення ним пункту 2.3.в), як підстави для зупинки ТЗ, інспектором поліції було повідомлено про те, що відносно нього буде винесено постанову про порушення ПДР, що і було безпідставно зроблено Відповідачем. Також в позові наголосив, що перед тим, як інспектор поліції, який навіть не брав участі у зупинці ТЗ, почав розгляд справу, результатом якої стало винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, він декілька разів просив його надати докази того, що ним було порушено п.2.3.в) ПДР, проте інспектор поліції його вимогу проігнорував та не надав жодних доказів щодо порушення мною ПДР України. Крім того, йому не було надано можливості надати свої пояснення та заперечення стосовно суті інкримінованого адміністративного правопорушення, більш того в постанові взагалі відсутнє місце для надання таких заперечень та пояснень. Посилання інспектора поліції на те, що ним було порушено п.2.3.в) ПДР є безпідставним, та жодними доказами не підтверджується. В зв`язку з чим, вважає дії інспектора поліції неправомірними, а складену ним постанову незаконною та необґрунтованою, винесеною із порушенням його права на захист, а отже такою, що має бути скасована. Єдине, що пояснив йому інспектор поліції, який безпосередньо здійснював зупинку ТЗ, це те, що він нібито «бачив», що він керуючи ТЗ не був (на думку інспектора) пристебнутий ременем безпеки. Також зазначив, що він після безпідставної зупинки ТЗ та складення незаконної постанови, відразу зателефонував на гарячу лінію Управління патрульної поліції, та зареєстрував усну скаргу на неправомірні дії працівників поліції.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статей 1,7,8 Закону України «Про національну поліцію» Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ч. 1 ст. 19 Конституції України).

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до ч. 1 ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення наділена наступними правами: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з положеннями ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення та поясненням особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів технічних засобів, що мають функції фото -, кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, постанова у справі про адміністративне правопорушення є рішенням суб`єкта владних повноважень у правовідносинах щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності. А отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення, є принцип обґрунтованості. Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути мотивованим.

Так, слід звернути увагу на те, що, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суб`єкт владних повноважень, яким є Відповідач, повинен застосовувати положення законодавства та конкретних обставин кожної справи. Враховуючи вищевикладене, посилання на належні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 3 ст. 62 Конституції України визначено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на те, що матеріали справи не належних в допустимих доказів на підтвердження позивачем порушення ПДР, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав.

Згідно з частиною 3 ст. 286 КАС України місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, зважаючи на те, що суб`єкт владних повноважень при винесенні оскаржуваної постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. 00 коп. порушив права позивача передбачені Конституцією України та законодавством України, не довів належними доказами вину, а тому оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як роз`яснено Верховим судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 08 липня 2020 року у справі №177/525/17, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Також, відповідно до правової позиції викладеної Верховим судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 08 липня 2020 року справа № 463/1352/16-а. у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягуються до адміністративної відповідальності тлумачаться на її користь.

Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення є недоведеним.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. З ч. З ст. 2 КАС України), суд має констатувати, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху.

Як вбачається із правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду викладеної у постанові від 30.05.2018 року по справі № 337/3389/16-а (адміністративне провадження № К/9901/29775/18), постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Належних та допустимих доказів від відповідача, які б могли спростувати доводи позивача викладені у позовній заяві та долучених до неї письмових доказів, зокрема показання свідків, показання технічних приладів та засобів суду не надано.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачем не доведено вини ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення, що потягло за собою порушення прав позивача та незаконне притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем в порушення вимог ст.77 КАС України не доведено правомірності своїх дій при винесенні оскаржуваної постанови та вчинення позивачем адміністративного правопорушення, тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 5, 6, 19, 25, 77, 132, 160, 161, 168, 171, 241-247, 251, 258, 283, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 247, 251, 258, 283, 287, 288, 289, 292, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову серії ЕНА № 3422289 від 06.11.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 та закрити провадження в даній адміністративній справі.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково протягом десяти днів з дня його складення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя М.В.Кравченко