Справа № 420/32183/24
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, ) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення про відмову y призначенні пенсії №92 від 09.09.2024.

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до загального стажу період роботи з 27.07.1992 по 04.09.1998 в СП «Факел» АТ фірма «Укргазбуд», з 01.01.2002 по 15.01.2003 в Ремонтно-експлуатаційному підприємстві № 2 Жовтневого района, з 01.08.2008 по 31.01.2009 в Комунальному підприємстві «Ланжерон» та призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , починаючи з дня звернення 03.01.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що нa виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/6232/24 від 28.06.2024, яке набрало законної сили 30.07.2024 управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області повторно було винесено рішення про відмову у призначенні пенсії № 92 від 09.09.2024 (на заміну рішення № 92 від 09.01.2024). У рішенні управління зазначено, що до страхового стажу не зараховано спірний період роботи, згідно уточнюючої довідки структурного підрозділу «ФАКЕЛ» АТ фірми «УКРГАЗБУД» № 16-К від 02.03.2012 року, з 27.07.1992 року по 04.09.1998 року, оскільки запис про даний період відсутній в записах трудової книжки НОМЕР_2 , крім того довідка не підтверджена жодними первинними документами, в тому числі і довідкою про заробітну плату. Позивач звертає увагу, що вона неодноразово зазначала, що інших доказів, крім наданих до органу пенсійного фонду разом із заявою про призначення пенсії, надати не може, так як трудовий архів СП «Факел» АТ фірма «Укргазбуд», де зберігається відповідна інформація, знаходиться на тимчасово окупованій території де проводяться бойові дії, що позбавляє її змоги надати додаткові документи на підтвердження трудового стажу, в тому не може бути правомірною підставою для позбавлення конституційного права на соціальний захист в питанні призначення пенсії за віком та врахування набутого трудового стажу при визначенні права на пенсію. Рішення відповідача про відмову у призначені пенсії на думку позивачки є незаконним, у зв`язку із чим звернулась до суду з даним позовом.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України.

Ухвалою суду від 30 січня 2025 року відзив ГУ ПФУ в Одеській області повернуто особі, яка його подала.

Від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що за наданими документами, до страхового стажу заявниці не зараховано період роботи з 27.07.1992 по 04.09.1998 на підставі довідки структурного підрозділу «ФАКЕЛ» АТ фірми «УКРГАЗБУД» від 02.03.2012 року №16-к, оскільки у трудовій книжці особи серії НОМЕР_3 відсутній запис про період роботи з 27.07.1992 по 04.09.1998 на даному підприємстві. Крім того, зі змісту вказаної довідки вбачається, що вона видана у зв`язку з відсутністю трудової книжки, разом з тим у заявниці наявна трудова книжка НОМЕР_3 , яка видавалася у 1986 році, містить 31 запис про роботу заявниці на різних підприємствах, в тому числі проглядаються записи про роботу як до 27.07.1992, так і після 04.09.1998, однак запис про роботу протягом 1992-1998 років в структурному підрозділі «ФАКЕЛ» АТ фірми «УКРГАЗБУД» в трудовій книжці відсутній. Крім того, періоди роботи з 27.07.1992 по 04.09.1998 в Структурному підрозділі «Факел» Акціонерного товариства Фірма «Укргазбуд» не підтверджені жодними іншими документами, в тому числі довідкою про заробітну плату Крім цього, звертаємо увагу суду на те, що відповідно до статті 4 Закону №1058, законодавство про пенсійне забезпечення складається, в тому числі з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода СНД) зазначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється згідно законодавства держави, на території якої вони проживають. Угодою СНД передбачено, що органи, які здійснюють пенсійне забезпечення в державах-учасницях Угоди, співпрацюють один з одним в порядку, що визначається за згодою між їх центральними органами. В зв`язку з припиненням з 01.01.2023 року участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, до страхового стажу громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації зараховуються тільки періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991. Крім цього, Законом України Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року Україна зупинила дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписаної від імені України у м. Мінську 22.01.1993 і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 №240/94 ВР, у відносинах, зокрема, з Російською Федерацією. Разом з тим Україна Законом України Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів приєдналась до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року (далі Конвенція 1961 року). Конвенція 1961 року застосовується у відносинах з державами, що не висловили заперечень проти їх приєднання до Конвенції 1961 року. Державою-учасницею Конвенції 1961 року є також російська федерація. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції 1961 року єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Також відповідач зазначає, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 по справі №420/6232/24 зобов`язано Головне управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.01.2024 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду в даній справі. В мотивувальній частині судового рішення зазначено, що суд погоджується з позицією відповідача (Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області), що довідка від 02.03.2012 №16-К не є належним доказом для підтвердження періоду роботи з 27.07.1992 по 04.09.1998 в Структурному підрозділі "Факел" Акціонерного товариства Фірма "Укргазбуд" для зарахування до страхового стажу, та про необхідність підтвердження вказаного періоду первинними документами. Тож суд звертає увагу, що у випадку знищення (пошкодження) документів підприємства (архівної установи) внаслідок воєнних (бойових) дій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України, за умови документального підтвердження пошкодження чи знищення майна (документів), підтвердити період роботи можливо на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявницю по спільній з нею роботі на одному підприємстві, в установі, організації та мають документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявниці. Враховуючи вище викладене та висновки згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 по справі № 420/6232/24, зокрема, про те, що Структурний підрозділ "Факел" Акціонерного товариства Фірма "Укргазбуд» розташовувався в Автономній Республіці Крим, яка є тимчасово окупованою російською федерацією територією, для підтвердження періоду роботи 27.07.1992 по 04.09.1998 в Структурному підрозділі "Факел" Акціонерного товариства Фірма "Укргазбуд» рекомендовано заявниці залучити не менше двох свідків, які знали її по спільній з нею роботі в Структурному підрозділі "Факел" Акціонерного товариства Фірма "Укргазбуд», та можуть це підтвердити документами про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявниці (а саме, трудовими книжками). З огляду на зазначене, у Головного управління відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 27.07.1992 по 04.09.1998. Всього до страхового стажу позивачки було зарховано 27 років 5 місяців 17 дні. Враховуючи викладене вище, Головне управління вважає, що прийняте законне та обґрунтоване рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058, а отже, відсутні підстави для задоволення позову..

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та відзив на позовну, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив наступне: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 28.09.2023 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком, до якої додано довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, заяву про призначення пенсії, паспорт, трудову книжку.

Органом, що приймає рішення за заявою позивача від 28.09.2023 року, за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Рішенням від 05.10.2023 року №92 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. В рішенні зазначено, що згідно з наданими документами стаж для призначення пенсії становить 21 рік 1 місяць 17 днів. Необхідний страховий стаж відповідно до статі 20 Закону України № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 30 років. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу зараховано всі періоди.

03.01.2024 року позивач повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком та надала архівну довідку Одеського державного екологічного університету від 22.11.2023 року для підтвердження періодів навчання, а також довідку структурного підрозділу «ФАКЕЛ» АТ фірми «УКРГАЗБУД» від 02.03.2012 року для підтвердження періодів роботи з 27.07.1992 року по 04.09.1998 року.

Органом, що приймає рішення за заявою позивача від 03.01.2024 року, за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішенням від 09.01.2024 року № 92 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. В рішенні зазначено, що вік заявника 60 років. Необхідний страховий стаж становить 30 років. Страховий стаж особи становить 27 років 2 місяці 17 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно уточнюючої довідки №16-К від 02.03.2012 року з 27.07.1992 року по 04.09.1998 року, оскільки даний період відсутній в записах трудової книжки, крім того довідка не надавала заявницею на звернення від 28.09.2023 року. Таким чином вище зазначену довід необхідно підтвердити первинними документами.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року по справі №420/6232/24 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, код ЄДОРПОУ 20987385), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 09.01.2024 року № 92 про відмову у призначені пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.01.2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду в даній справі. В решті позовних вимог відмовлено.

Ha виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/6232/24 від 28.06.2024, яке набрало законної сили 30.07.2024 управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області повторно було винесено рішення про відмову у призначенні пенсії № 92 від 09.09.2024 (на заміну рішення № 92 від 09.01.2024).

В зазначеному рішенні зазначено, що дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 03.01.2024p. Пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 60 років. Вік заявниці 60 років. Необхідний страховий стаж становить 30 років. Страховий стаж заявниці складає 27 років 5 місяців 17 днів. До страхового стажу заявниці не зараховано період роботи з 27.07.1992 року по 04.09.1998 року на підставі довідки структурного підрозділу «ФАКЕЛ» АТ фірми «УКРГАЗБУД» від 02.03.2012 року № 16-к, оскільки у трудовій книжці особи серії НОМЕР_3 відсутній запис про період роботи з 27.07.1992 року по 04.09.1998 року на даному підприємстві. Крім того, зі змісту вказаної довідки вбачається, що вона видана у зв`язку з відсутністю трудової книжки, разом з тим у заявниці наявна трудова книжка НОМЕР_3 , яка видавалася у 1986 році, містить 31 запис про роботу заявниці на різних підприємствах, в тому числі проглядаються записи про роботу як до 27.07.1992 року, так і після 04.09.1998 року, однак запис про роботу протягом 1992-1998 років в структурному підрозділі «ФАКЕЛ» АТ фірми «УКРГАЗБУД» в трудовій книжці відсутній. Крім того, періоди роботи з 27.07.1992 року по 04.09.1998 року в Структурному підрозділі «Факел» Акціонерного товариства Фірма «Укргазбуд» не підтверджені жодними іншими документами, в тому числі довідкою про заробітну плату. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 по справі № 420/6232/243 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.01.2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду в даній справі. В мотивувальній частині судового рішення зазначено, що суд погоджується з позицією відповідача (Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області), що довідка від 02.03.2012 № 16-К не є належним доказом для підтвердження періоду роботи з 27.07.1992 року по 04.09.1998 року в Структурному підрозділі "Факел" Акціонерного товариства Фірма "Укргазбуд" для зарахування до страхового стажу, та про необхідність підтвердження вказаного періоду первинними документами. Тож суд звертає увагу, що у випадку знищення (пошкодження) документів підприємства (архівної установи) внаслідок воєнних (бойових) дій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України, за умови документального підтвердження пошкодження чи знищення майна (документів), підтвердити період роботи можливо на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявницю по спільній з нею роботі на одному підприємстві, в установі організації та мають документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявниці. Враховуючи вище викладене та висновки згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 по справі № 420/6232/243, зокрема, про те, Структурний підрозділ "Факел" Акціонерного товариства Фірма "Укргазбуд» розташовувався Автономно Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою російською федерацією територією, для підтвердження періоду роботи 27.07.1992 року по 04.09.1998 року в Структурному підрозділ "Факел" Акціонерного товариства Фірма "Укргазбуд» рекомендовано заявниці залучити не менше двох свідків, які знали її по спільній з нею роботі в Структурному підрозділі "Факел Акціонерного товариства Фірма "Укргазбуд», та можуть це підтвердити документами про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявниці (а саме, трудовим книжками). Висновок: враховуючи зазначене, з урахуванням висновків Одеського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 по справі №420/6232/243 відмовити у призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Спірним у цій справі є питання щодо правомірності прийняття відповідачем рішення від 09 вересня 2024 року за №92.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058).

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Частиною 1 статті 24 вказаного Закону визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України №1058-IV).

Відповідно до пунктів 1, 2 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі №235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі №500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

Крім того, відповідно до пункту 20 цього Порядку №637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до пункту 17 указаного Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Як встановлено судом, спірним у цій справі є питання зарахування до стажу, що дає право на призначення позивачу пенсії, періоду роботи позивача 27.07.1992 року по 04.09.1998 року на підставі довідки структурного підрозділу «ФАКЕЛ» АТ фірми «УКРГАЗБУД» від 02.03.2012 року № 16-к, оскільки у трудовій книжці особи серії НОМЕР_3 відсутній запис про період роботи з 27.07.1992 року по 04.09.1998 року на даному підприємстві.

Разом з цим, надання довідок для підтвердження спеціального трудового стажу передбачено саме у випадку коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію.

Як свідчать довідки від 02.03.2012 за №16/к, ОСОБА_1 дійсно працювала в Структурному підрозділі «Факел» Акціонерного товариства Фірми «Укргазбуд» на посаді майстера технологічного устаткування у період з 27.07.1992 року (наказ про прийняття на роботу від 27.07.1992 року №34-К) по 04.09.1998 року (наказ про звільнення з роботи від 04.09.1998 року). Працівник звільнений за особистим бажанням (СТ.38 КЗОТ ). У період роботи до працівника не застосовувались заходи притягнення до відповідальності у вигляді доган та зауважень. Довідка дана у зв`язку з відсутністю трудової книжки та дійсна для пред`явлення за місцем вимоги.

Недотримання роботодавцем правил заповнення трудової книжки не є виною позивача. Неналежне виконання своїх обов`язків відповідальними особами не може покладати на позивача відповідальність у вигляді відмови в зарахуванні до страхового стажу значного періоду роботи та, відповідно, відмови у призначенні пенсії за віком.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо неможливості зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу позивача, оскільки законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, вини позивача в не заповненні її трудової книжки немає, а судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності наданих довідок, тому їх належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, і зазначена обставина не може позбавити позивача конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Пенсійний орган не врахував, що відсутність записів у трудовій книжці за наявності наданих довідок, відповідно до Порядку №637, не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не наявність записів у трудовій книжці.

«Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 р. чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Отже, всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.

Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Наведене також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Другою підставою для неврахування довідки зазначено, що період роботи з 27.07.1992 року по 04.09.1998 року в Структурному підрозділі «Факел» Акціонерного товариства Фірма «Укргазбуд» не підтверджені жодними іншими документами, в тому числі довідкою про заробітну плату.

Згідно із преамбулою Закону №1058-IV цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;

роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового чи пільгового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Крім того, при вирішенні спору суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 (справа №208/6680/16-а), від 20.03.2019 (справа №688/947/17), від 30.09.2019 (справа №316/1392/16-а), відповідно до яких, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Суд вважає, що відсутність у позивача можливості надати інші довідки чи докази їх обґрунтованості внаслідок знаходження установ на тимчасово окупованій території, не позбавляє позивача права на отримання пенсії в належному розмірі. Неврахування пенсійним органом довідки структурного підрозділу «ФАКЕЛ» АТ фірми «УКРГАЗБУД» № 16-К від 02.03.2012 року є порушенням конституційних прав позивача на отримання пенсійного забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №560/3907/18 (адміністративне провадження № К/9901/20963/19).

Крім цього, у межах спірних правовідносин відповідачами не зазначено у чому полягала недостовірність та/або сумнівність відомостей, зазначеній у довідці, яку було подано позивачем до заяви про призначення пенсії.

Більше того, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при обчисленні позивачу пенсії.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 (справа №291/99/17).

Позивач як громадянин України наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 11 липня 2019 року, від 31 березня, 28 квітня 2020 року, від 29 липня 2020 року (справи №№242/1484/17, 127/16245/17, 607/4973/16-а, №341/1132/17 відповідно).

Крім цього, відповідачу слід врахувати, що у випадку якщо поданих документів про призначення пенсії було недостатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Однак, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті рішення дотримано не було, та обрано найбільш несприятливий для позивача спосіб вирішення ситуації відмовлено у призначенні пенсії.

Отже, відповідачем протиправно не враховано спірний період до страхового стажу.

Таким чином, рішення про відмову y призначенні пенсії №92 від 09.09.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки, щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Окремо суд звертає увагу, що довідка №16-К від 02.03.2012 року видана у 2012 році, тобто до окупації Автономної Республіки Крим.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, відповідач не врахував всі фактичні обставини справи та вдався до «надмірного формалізму» через занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог.

Згідно з абзацом першим частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач із заявою про призначення пенсії звернувся 03 січня 2024 року, тому призначення пенсії має відбутися з 03 січня 2024 року (з дня звернення за пенсією).

При цьому, суд зазначає, що відповідно до Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Таким чином, наслідком скасування, прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області за результати розгляду заяви позивача про призначення пенсії рішення є виникнення саме у цього територіального органу Пенсійного фонду України обов`язку зарахування до страхового стажу відповідних періодів роботи та призначення пенсії.

З огляду на викладене, суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до загального стажу період роботи з 27.07.1992 по 04.09.1998 в СП «Факел» АТ фірма «Укргазбуд» та призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , починаючи з дня звернення 03.01.2024 року.

Аналогічна правова позиція наведена у Постанові ВААС від 03 вересня 2024 року Справа № 260/152/24.

Стосовно позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача зарахувати до загального стажу період з 01.01.2002 по 15.01.2003 в Ремонтно-експлуатаційному підприємстві № 2 Жовтневого района, з 01.08.2008 по 31.01.2009 в Комунальному підприємстві «Ланжерон», суд зазначає, що вказаний період не є спірним в межах цієї справи.

Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають як передчасні.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

З огляду на викладене, позовні вимоги у цій справі підлягають частковому задоволенню.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, ) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про відмову y призначенні пенсії №92 від 09.09.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до загального стажу період роботи з 27.07.1992 по 04.09.1998 в СП «Факел» АТ фірма «Укргазбуд», та призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , починаючи з дня звернення 03.01.2024 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Вінницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.К. Василяка