Справа № 200/5066/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року справа №200/5066/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В. розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Саєнка Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 р. у справі №200/5066/24 (головуючий І інстанції Кравченко Т.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач 23 липня 2024 року звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними дії працівників Покровського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області щодо вилучення майна у ОСОБА_1 відповідно до протоколу огляду та вилучення від 14 серпня 2023 року; зобов`язати ГУНП в Донецькій області повернути ОСОБА_1 вилучене майно відповідно до протоколу огляду та вилучення від 14 серпня 2023 року.

Позивач також просив суд визнати поважними причини порушення строків для подання даного позову та поновити пропущений строк.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, шляхом надання суду доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду.

На виконання ухвали суду позивач 28 липня 2024 року надав заяву і докази, які на його думку, свідчать про поважність пропуску строку звернення до суду, а саме:

- свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 22 вересня 2007 року, згідно з яким позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 ;

- довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06 травня 2024 року № 215-, згідно з якою ОСОБА_2 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , набула статус внутрішньо переміщеної особи; її фактичне місце проживання/перебування після переміщення: АДРЕСА_2 ;

- свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 06 грудня 2017 року, згідно з яким батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивач;

- свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 27 лютого 2014 року, згідно з яким батьком ОСОБА_4 , 21 лютого 2014 року, є позивач;

- довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06 травня 2024 року № 1215-, згідно з якою ОСОБА_4 , 21 лютого 2014 року, місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , набула статус внутрішньо переміщеної особи; її фактичне місце проживання/перебування після переміщення: АДРЕСА_2 ;

- довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06 травня 2024 року № 1215-, згідно з якою ОСОБА_3 , 11 грудня 2007 року, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , набув статус внутрішньо переміщеної особи; його фактичне місце проживання/перебування після переміщення: АДРЕСА_2 .

Поважність причин пропуску строку звернення до суду позивач обґрунтував тим, що в період, коли виникли обставини порушення його прав та законних інтересів, позивач вживав заходи, спрямовані на порятунок життя, вирішення питання про тимчасову евакуацію всіх членів родини та забезпечення фізичного та морального здоров`я свого та своїх близьких.

Позивач вказував на те, що місцем його постійного проживання було с. Плещіївка, що розташовано на території Донецької області. Зазначений населений пункт з 2014 року та станом на день звернення до суду перебуває в безпосередній близькості до лінії збройного конфлікту на Донеччині. Територія населеного пункту станом на серпень 2023 року вже постійно піддавалась ворожим обстрілам, що створювало небезпеку для життя та здоров`я мешканців.

Позивач зауважив, що на той час питання захисту прав та законних інтересів не мало для нього першочергового значення в порівнянні з необхідністю рятувати життя, фізичне та моральне здоров`я своє та своїх близьких. Тому позивач спершу був вимушений забезпечувати родину засобами для існування в умовах активних бойових дій на території населеного пункту, в якому останні мешкали. В подальшому позивач був вимушений прийняти рішення про тимчасову евакуацію родини.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2024р. відмовлено у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку та надання доказів на їх підтвердження.

На виконання цієї ухвали представником позивача адвокатом Саєнка О.М. подана заява від 27 жовтня 2024 року про поновлення строку звернення до суду, у якій зазначено, що крім обставин, які були підставою пропущення строку на звернення з позовом до адміністративного суду та про які зазначалось раніше, які суд визнав не достатньо поважними для поновлення пропущеного процесуального строку, а саме, що найбільш впливовою обставиною, що призвела до порушення строків звернення до суду з позовом було ведення активних бойових дій на території, де проживав позивач, та евакуація, також можна визначити наступні.

1. Тривалий період адаптації та відновлення життєвих умов, оскільки за новим місцем проживання позивач був вимушений витратити час на пошук житла, оформлення статусу внутрішньо переміщеної особи для кожного члена сім`ї, забезпечити базовими потребами всіх членів родини та здійснити пошук роботи (доходу), що об`єктивно відтермінувало звернення до суду.

2. При цьому, телефонний зв`язок між позивачем та адвокатом був ускладнений через проведення активних бойових дій на території громади де мешкав позивач. Через відсутність електроенергії та, як наслідок відсутність телефонного та Інтернет зв`язку не надавало можливості узгодити всі суттєві питання між позивачем та представником, в тому числі питання оплати судового збору за подання позовної заяви до адміністративного суду та оплати гонорару адвоката за складання позовної заяви та подальшого представництва інтересів позивача під час розгляду справи судом.

3 Відсутність матеріальних ресурсів: До повномасштабного вторгнення рф позивач мав можливість, мешкаючи в сільській місцевості, використовуючи ефективні методи та дбайливий підхід до землеробства заробляти кошти шляхом вирощування на власній земельній ділянці овочів, фруктів, ягід, тощо. З початком проведення активних бойових дій позивач втратив будь-яку можливість отримувати доходи. Лише після отримання членами родини позивача статусу ВПО та подальшого отримання через певний час грошової допомоги від держави, позивач зміг частково сплатити юридичні послуги та судовий збір. Це також є обставиною, яка не дала можливості своєчасно оплатити судовий збір та юридичні послуги, що, на мій погляд, є ще однією об`єктивною причиною порушення строків звернення до суду з позовом.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2024 року у задоволенні заяви представника позивача адвоката Саєнка Олександра Миколайовича від 27 жовтня 2024 року про поновлення строку звернення до суду відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві згідно з ч. 2 ст. 123, п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Позивач наголошує на тому, що наведені позивачем у заявах обставини пропуску строку звернення до суду є поважними, а тому судом першої інстанції безпідставно повернуто позов. Позивач наголошує на тому, що до суду першої інстанції ним було надано достатньо пояснень, підкріплених доказами стосовно обставин, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами та труднощами, що унеможливили виконання дії.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України) , суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

За правилами статей 123 та 169 КАС України суд зобов`язаний перевірити дотримання позивачем строків звернення до суду, які передбачені статтею 122 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що початком відліку процесуального строку на звернення до суду з позовом у цій справі є саме дата вилучення майна у позивача відповідно до протоколу огляду та вилучення від 14 серпня 2023 року.

Відтак, строк звернення до суду розпочав свій перебіг 15 серпня 2023 року і сплинув 15 лютого 2024 року.

До суду з цим позовом позивач звернувся 23 липня 2024 року, про що свідчить дата формування та підписання позовної заяви в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», тобто з пропуском строку, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно із частинами першої та другої якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Колегія суддів вважає, що поважними причинами пропуску або продовження строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається з відповідною заявою, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені позивачем обставини не є поважними та не свідчать про те, що останній не мав реальної, об`єктивної можливості у встановлений законом строк звернутися до суду за захистом своїх прав.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.11.2022 року у справі № 990/115/22 викладено правовий висновок, відповідно до якого питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій.

При оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що самого лише факту проживання позивача та його родини на території активних бойових дій недостатньо для висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Позивач не довів тих обставин, що ним вживались заходи, спрямовані на порятунок життя, вирішення питання про тимчасову евакуацію всіх членів родини та забезпечення фізичного та морального здоров`я свого та своїх близьких, які перешкоджали йому в реалізації права на звернення до суду з дотриманням встановленого строку.

Крім того, як вбачається з доданих позивачем доказів, його родина залишила зону активних бойових дій та набула статус внутрішньо переміщених осіб 06 травня 2024 року, тобто більш ніж за два місяці до його звернення до суду з цим позовом.

Також, як встановлено судом, позивач, незважаючи на проживання в населеному пункті, який належить до територій активних бойових дій, мав можливість користуватися професійною правничою допомогою адвоката.

Зокрема, ще 07 вересня 2023 року між позивачем та адвокатом Саєнком О.М. був укладений договір про надання правової допомоги № 107.

Саме цей договір вказаний в якості підстави для видачі ордера серії АН №1467606 від 22 липня 2024 року на надання правничої допомоги ОСОБА_1 в Донецькому окружному адміністративному суді адвокатом Саєнком О.М..

Крім того, як свідчать додані до позовної заяви письмові докази, адвокат Саєнко О.М. ще у вересні 2023 року, діючи в інтересах позивача, звертався з адвокатським запитом до Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області з приводу вилучення у останнього майна відповідно до протоколу огляду та вилучення від 14 серпня 2023 року.

На момент виникнення спірних правовідносин, Донецький окружний адміністративний суд функціонує, здійснює правосуддя, приймає позовні заяви, подані у будь-який зручний для учасників справи спосіб (засобами поштового зв`язку, кур`єрською доставкою, засобами електронного зв`язку через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» або на електронну пошту суду).

Отже, територіальне місцезнаходження суду та порядок його функціонування не перешкоджали позивачу в реалізації права на звернення до суду з дотриманням строку, визначеного ч. 2 ст. 122 КАС України.

Посилання позивача на відсутність можливості своєчасно оплатити судовий збір та юридичні послуги, що також є однією об`єктивною причиною порушення строків звернення до суду з позовом, колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки позивач мав можливість звернутися до суду з позовом без сплати судового збору, подавши одночасно заяву про звільнення від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк у порядку, передбаченому ст.133 КАС України, ст.8 Закону України «Про судовий збір».

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником обставини, якими обґрунтовано поважність причин пропуску строку звернення до суду із позовною заявою, не пов`язані з об`єктивними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне її подання, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо неповажності наведених скаржником причин та відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно прийнято ухвалу про повернення позовної заяви позивачу.

Колегія суддів також враховує, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства , пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).

Так, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Колегія суддів також звертає увагу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Саєнка Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 р. у справі № 200/5066/24 - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 р. у справі №200/5066/24 - залишити без змін.

Постанова у повному обсязі складена 30 січня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 30 січня 2025 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко