Справа № 420/25523/24
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/25523/24

Головуючий І інстанції: Василяка Д.К.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Одеського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 13.09.2024р.) про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм та третьої особи - Національного агентства з питань запобігання корупції про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

13.08.2024р. ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Держрибагентства та третьої особи - НАЗК, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Держрибагентства від 11.07.2024р. №223-О про його звільнення;

- зобов`язати відповідача поновити його на посаді головного спеціаліста відділу правового забезпечення діяльності Управління правового забезпечення Держрибагентства з 15.07.2024р.;

- стягнути з Держрибагентства на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 16.07.2024р. по день ухвалення рішення суду;

- стягнути з Держрибагентства на його користь на відшкодування заподіяної моральної шкоди 12000 грн.

Ухвалою суду 1-ї інстанції від 20.08.2024р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, із наданням строку для усунення її недоліків, шляхом подання у роздрукованому вигляді додатків до позовної заяви, поданої через систему «Електронний суд».

Позивача повідомлено про необхідність у п`ятиденний строк з дня отримання вказаної ухвали від 20.08.2024р. усунути недоліки у позовній заяві та роз`яснено, що в разі не усунення недоліків - позовна заява буде повернута позивачу.

Зазначена вище ухвала була доставлена до електронного кабінету позивача 21.08.2024р. о 21:46 год., проте, станом на 13.09.2024р., від останнього не надходило жодних клопотань і заяв з приводу усунення недоліків позовної заяви або продовження строків на усунення її недоліків.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року (постановленою в порядку письмового провадження) позовну заяву ОСОБА_1 - повернуто позивачу відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, позивач 01.10.2024р. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13.09.2024р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

08.10.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи, належним чином повідомлені про розгляд даної справи, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

У відповідності до ч.1 ст.312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить висновку про наявність достатніх підстав для її задоволення.

Так, ч.1 ст.168 КАС регламентовано, що позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Далі, як передбачено п.6 ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За правилами ч.ч.1,2 ст.169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.ст.160,161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Аналіз наведених норм свідчить, що залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання. Недоліки можуть стосуватися як позовної заяви (змісту та форми), так і порядку подання.

При цьому, слід зазначити, що оцінка позовної заяви та констатація певних недоліків у ній є суб`єктивною. Водночас, беручи до уваги завдання суду забезпечити розгляд і вирішення справи в розумний строк, суд може не залишати позовну заяву без руху, якщо певні недоліки є неістотними, можуть бути усунуті в процесі підготовки справи до судового розгляду і не впливають на оцінку обставин, які є підставою для відкриття провадження у справі. Подання ж доказів можливе і на наступних стадіях судового процесу, а тому суд не вправі через неподання доказів (або ж нібито їх невідповідність) при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїй постанові від 27.07.2022р. у справі № 320/7112/21.

Приймаючи спірну ухвалу та повертаючи заявлений позов позивачу на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, суддя Одеського окружного адміністративного суду послався на те, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

При цьому, залишаючи позовну заяву без руху та здійснюючи її подальше повернення, суддя вказав, що поданий позивачем через систему «Електронний суд» адміністративний позов містить велику кількість додатків, що фактично унеможливлює для суду його роздрукування та приєднання до матеріалів справи, а тому позивачу необхідно подати такі додатки у роздрукованому вигляді.

Вказане, як вбачається зі змісту вказаної ухвали, свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам ст.161 КАС України.

Разом із тим, судова колегія вважає наведений висновок суду 1-ї інстанції необґрунтованим, безпідставним та передчасним, з огляду на наступне.

Так, процесуальне законодавство дійсно встановлює певні вимоги до змісту позовної заяви. Ці вимоги визначені у ст.160 КАС України, тоді як перелік документів, що мають бути долучені до позову, передбачений у ст.161 цього Кодексу.

Згідно з приписами цієї норми, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими він обґрунтовує власні вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог відносно кожного з відповідачів, а також зазначає докази, що підтверджують вказані обставини. У позовній заяві також можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (п.п.4-5,9 ч.5 ст.160 КАС України).

Відповідно до вимог ч.4 ст.161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

При цьому, ст.77 КАС України також закріплено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, окрім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу (ч.3 ст.80 КАС України).

Як визначено у ч.10 ст.79 КАС України, докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не визначено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Також, слід звернути увагу й на те, що за правилами ч.2 ст.94 КАС України, письмові докази подаються в оригіналі або ж в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч.6 ст.94 КАС України).

Проаналізувавши наведені норми КАС України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи шляхом прийняття ухвал про витребування доказів. Водночас, позивач, у випадку не долучення певного доказу до позовної заяви, має право заявити клопотання про долучення доказів до матеріалів цієї справи. У разі, якщо суд ставить під сумнів відповідність поданої копії документа, який долучений до матеріалів справи, відповідний доказ може не братися судом до уваги.

Разом із тим, дана обставина не може бути єдиною та безумовною підставою для повернення позовної заяви або залишення її без розгляду.

Надаючи ж оцінку підставам, що фактично слугували підставою для повернення позовної заяви ОСОБА_1 , колегія суддів наголошує на тому, що положення ст.161 КАС чи будь-які інші норми цього Кодексу не визначають обов`язок позивача подавати до суду документи в паперовій формі у разі відсутності у суду можливості друкувати подані в електронній формі документи.

Серед іншого, п.113 розділу V «Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи» (затв. рішенням ВРП від 17.08.2021р. №1845/0/15-21), а також рішення Ради Судів України від 05.08.2022р. №26, на які й послався суддя Одеського окружного адміністративного суду, не містять загальнообов`язкових вимог до письмової форми позовної заяви або долучених до неї документів.

Положення вказаних актів про те, що документи, що надійшли до суду в електронній формі, роздруковуються лише за наявності такої можливості в суді, не містять будь-яких зобов`язальних приписів для учасників справи, які б забороняли їм подавати документи та докази в електронній формі із використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

У даному випадку, критично недостатнє фінансове забезпечення судових органів не відміняє дію принципу «належного урядування», який, насамперед, полягає у тому, що держава не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж. Ризик же помилки державного апарату повинен покладатися виключно на саму державу, а такі помилки не можуть виправлятися за рахунок інших осіб, яких вони стосуються. Неспроможність держави дотриматись власних правил не може створювати негативні наслідки для її резидентів.

Відтак, неможливість суду роздрукувати додатки до позовної заяви, які подані в електронній формі, не є обставиною, яка «нівечить» дану позовну заяву, створюючи у ній недолік, що підлягає виправленню.

Таким чином, вказані судом першої інстанції обставини не є суттєвими та такими, що свідчать про грубі недоліки позовної заяви, які підлягали виправленню позивачем.

Судова колегія зазначає про те, що за змістом ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950р., необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з п.1 ст.6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, п.п.50-51 та 69, та «Walchli v. France», №35787/03, п.29).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між «формалізмом» та «надмірним формалізмом». Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Однак, надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, п.25).

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Проте, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, а також встановлені обставини неможливості повернення позовної заяви з підстав не усунення її недоліків через те, що визначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки не узгоджувалися з приписами ст.ст.160,161 КАС України, дають підстави для висновку, що оскаржувана ухвала винесено безпідставно та підлягає скасуванню.

За правилами ст.320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду 1-ї інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

У відповідності до ч.3 ст.312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала судді Одеського окружного адміністративного суду скасуванню, а справа - направленню до того ж суду для продовження розгляду по суті.

Керуючись ст.ст.169,241,243,308,311,312,320,321,322,325,328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу судді Одеського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року - скасувати та направити справу №420/25523/24 до суду першої інстанції - для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено: 29.01.2025р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко