Справа № 160/30142/24
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Дніпровської міської ради до Відповідача-1: Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Відповідача-2: Державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Александрук Ганни Вікторівни, Відповідача-3: Державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Бєспечної Ганни Юріївни, Відповідача-4: Державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Приходько Ірини Романівни про визнання протиправними та скасування рішень державних реєстраторів, -
12.11.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Дніпровської міської ради до Відповідача-1: Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Відповідача-2: Державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Александрук Ганни Вікторівни, Відповідача-3: Державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Бєспечної Ганни Юріївни, Відповідача-4: Державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Приходько Ірини Романівни, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Бєспечної Ганни Юріївни від 23.10.2024 №75696099;
- зобов`язати державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Бєспечну Ганну Юріївну здійснити реєстраційні дії щодо припинення запису про право комунальної власності на квартиру АДРЕСА_1 з закриттям розділу;
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Приходько Ірини Романівни від 23.10.2024 №75691792;
- зобов`язати державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Приходько Ірину Романівну здійснити реєстраційні дії щодо припинення запису про право комунальної власності на квартиру АДРЕСА_1 з закриттям розділу;
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Александрук Ганни Вікторівни від 23.10.2024 №75699057;
- зобов`язати державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Александрук Ганни Вікторівни здійснити реєстраційні дії щодо припинення запису про право комунальної власності на квартиру АДРЕСА_1 з закриттям розділу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішення державних реєстраторів Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради підлягають скасуванню, оскільки прийняті з грубим порушенням норм матеріального чи процесуального права, з неповним з`ясуванням та дослідженням обставин, які мають значення для даних правовідносин.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідачі у строк, наданий судом, відзиви на адміністративний позов або заяви про визнання позову не надали.
Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Проте, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин, може бути кваліфіковано судом, як визнання позову.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з витягом з Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра від 25.02.2021 № 7312 на балансі Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Дніпровської міської ради знаходиться нежитлове приміщення № 201а, що розташоване в цокольному поверсі в житловому будинку літ. А-12, з описом: вхід до цокольного поверху літ. а. приямок літ. а2, лоджія 2 та нежитлове приміщення № 203а на 1 поверсі в житловому будинку літ. А- 12, вхід до цокольного поверху літ. а. сходи літ. а1, лоджія 4 (амбулаторія), загальною площею 455,9 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_2 .
14.04.2017 на вказані нежитлові приміщення здійснено державну реєстрацію права комунальної власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Дніпровською міською територіальною громадою, в особі Дніпровської міської ради.
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2019 у справі № 203/3433/18 витребувано з незаконного володіння на користь Дніпровської міської територіальної громади, в особі Дніпровської міської ради, квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 35,1 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майно 101), квартиру № 203 в, загальною площею 112,7 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з рішенням суду № 203/3433/18, зазначені об`єкти нерухомого майна у незаконний спосіб утворилися з нежитлового приміщення № 203 а, в якому розташована та функціонує амбулаторія загальної практики - сімейної медицини № 1.

На підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2019 у справі № 203/3433/18 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені записи про право власності територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради щодо квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_1 у порядку витребування з незаконного володіння.

Вважаючи, що внаслідок незаконних дій з комунальної власності територіальної громади міста Дніпра вибуло нежитлове приміщення № 203а на 1 поверсі будинку АДРЕСА_2 , яке шляхом поділу було переоформлено у квартири АДРЕСА_5 в та повернуто до комунальної власності на підставі зазначеного рішення суду, а також те, що державна реєстрація на квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_1 є формальною та не відповідає дійсному призначенню, під яке використовується вказане нерухоме майно, позивач 10.06.2024 звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з листом №4/11-389 про вчинення реєстраційних дій, в якому просив: припинити речові права щодо об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: квартира АДРЕСА_4 (реєстраційний номер 101); квартира АДРЕСА_4 (реєстраційний номер 101); квартира АДРЕСА_4 (реєстраційний номер 101).

Також, Дніпровською міською радою до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради були подані заяви щодо припинення запису про право комунальної власності стосовно квартири АДРЕСА_4 (заява про державну реєстрацію речових прав (припинення) від 17.10.2024 № 63512093), квартири АДРЕСА_4 (заява про державну реєстрацію речових прав (припинення) від 17.10.2024 № 63511977), квартири АДРЕСА_4 в (заява про державну реєстрацію речових прав (припинення) від 17.10.2024 № 63511828), що розташовані у АДРЕСА_2 .

За результатом розгляду заяв, міською радою було отримано рішення про відмову у проведення реєстраційних дій (рішення від 23.10.2024 № 75699057, 75696099, 75691792). Підставою для прийняття рішень зазначено наступне: «подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме, зокрема наданий для проведення державної реєстрації ПРИПИНЕННЯ права власності на квартири (203а, 2036, 203в) у будинку АДРЕСА_2 лист «Про вчинення реєстраційних дій» № 4/11-389 від 10.06.2024, виданий Дніпровською міською радою, за своєю сутністю НЕ Є ДОКУМЕНТОМ, на підставі якого проводиться державна реєстрація припинення речових прав на нерухоме майно, внаслідок чого заявлене речове право не відповідає поданому документу. Таким чином, вказані юридичні обставини позбавляють державного реєстратора можливості вчинити дії, спрямовані на проведення державної реєстрації речових прав на вказане вище нерухоме майно.».

Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Дніпровська міська рада, відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є представницьким органом місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (пункт 34 частини першої статті 26), органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їх компетенції, є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу. координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Особа може відмовитися від свого майнового права.

Положеннями ст. 347 Цивільного кодексу України передбачено, що особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову.

У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Пунктом 76 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) визначено, що для державної реєстрації припинення права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт будівництва у зв`язку з відмовою власника від права власності подаються:

заява власника (співвласників) закінченого будівництвом об`єкта чи об`єкта будівництва, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до Закону України "Про нотаріат". Якщо майно відповідно до закону належить на праві спільної сумісної власності подружжю (колишньому подружжю), заява підписується кожним з подружжя (колишнього подружжя) незалежно від наявності державної реєстрації права власності лише в одного з них;

документ, що посвідчує право власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт будівництва (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такий документ відсутній у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням).

Державна реєстрація припинення права власності на об`єкт будівництва, щодо якого відсутня державна реєстрація права власності в Державному реєстрі прав чи в його невід`ємній архівній складовій частині, не проводиться.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто державна реєстрація це не підстава набуття права власності або користування, а лише засвідчення державою вже набутого особою права власності або користування і ототожнювати факт набуття права з фактом його державної реєстрації не видається за можливе. При дослідженні обставин існування в особи права власності або користування, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, який тягне виникнення права, а не є підставою його набуття (висновок наведено відповідно до Постанов Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.04.2021 по справі № 916/3674/19. від 20.10.2020 по справі №910/13356/17).

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 40 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі за текстом - Порядок) визначено, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту.

Окрім того, пунктом 6 Порядку визначено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та реєструє заяву в базі даних заяв за умови відсутності підстав для її неприйняття, передбачених законом.

На підставі пункту 10 Порядку, під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор виготовляє скановані копії документів, поданих заявником для проведення державної реєстрації прав у паперовій формі, з дотриманням вимог, передбачених Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 та долучає їх до відповідної заяви.

Скановані копії не виготовляються із заяви, документа про сплату адміністративного збору чи копії документа, що підтверджує право на звільнення від сплати відповідного збору.

Державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах (ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав.

Аналогічні норми наявні у п.3 ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено вичерпний перелік підстав для прийняття рішення про відмову у вчиненні реєстраційних дій, саме:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом;

6-1) встановлення факту застосування санкцій відповідно до Закону України "Про санкції", які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці;

13) відсутність згоди заставодержателя (іпотеко держателя) на дострокове припинення дії договору емфітевзису, суперфіцію, оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення щодо державної реєстрації припинення таких прав, що перебувають у заставі (іпотеці);

14) у Державному реєстрі прав відсутня державна реєстрація спеціального майнового права на подільний об`єкт незавершеного будівництва, крім випадків, визначених законом. - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості;

15) у Державному реєстрі прав відсутня державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості - у разі державної реєстрації переходу спеціального майнового права, іншого речового права, обтяження на об`єкт незавершеного будівництва (крім об`єктів незавершеного будівництва, на які зареєстровано право власності), майбутній об`єкт нерухомості;

16) заява про первинну державну реєстрацію спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості містить відомості не про всі майбутні об`єкти нерухомості у складі подільного об`єкта незавершеного будівництва;

17) не визначено чи визначено не в повному обсязі майбутні об`єкти нерухомості, включені до гарантійної частки, - у разі первинної державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості, які є частинами подільного об`єкта незавершеного будівництва;

18) наявні зареєстровані спеціальні майнові права на майбутні об`єкти нерухомості, що є складовою частиною подільного об`єкта незавершеного будівництва, - у разі державної реєстрації речового права або обтяження на подільний об`єкт незавершеного будівництва, крім зміни замовника будівництва відповідно до закону, обтяження майна іпотекою відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»;

19) у Державному реєстрі прав відсутні відомості про право власності/право користування земельною ділянкою замовника будівництва (крім випадків, якщо відповідно до закону виконання будівельних робіт може здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою);

20) не дотримано вимоги, визначені статтею 27-2 цього Закону (державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкти незавершеного будівництва та майбутні об`єкти нерухомості).

Також, нормами ч.2 ст.оно 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Як вбачається з матеріалів справи, державними реєстраторами Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради було ухвалено рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій, оскільки лист Дніпровської міської ради «Про вчинення реєстраційних дій» № 4/11-389 від 10.06.2024 не є документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація припинення речових прав на нерухоме майно.

Суд зазначає, що державними реєстраторами під час розгляду заяв було нівельовано вказані норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та в рішеннях про відмову зауважено лише про те, що лист Дніпровської міської ради не є документом та відсутня змога встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Суд зауважує, що доказів того, що держаними реєстраторами належним чином було перевірено відповідність заявлених позивачем прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, матеріали справи не містять та відповідачами до суду не надано.

Суд зазначає, що, як вбачається з матеріалів справи, позивачем до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради було надано пакет документів (витяг з реєстру об`єктів права комунальної власності, серія та номер: 19/18, виданий 14.07.2004, видавник: Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради; технічна інвентаризація; копія рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2019 у справі № 203/3433/18 зі змінами; інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна), з яких наявна можливість встановити відповідну інформацію та прийняти законні рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (припинення), поданих міською радою, чого здійснено не було, чим порушено права та інтереси Дніпровської міської ради.

Інших доказів, які б підтверджували правомірність оскаржуваних рішень, матеріали справи не містять.

Суд звертає увагу сторін, що за наслідками розгляду цієї адміністративної справи він не надає оцінку всім доказам наявним в ній, а лише тільки тим доказам, які безпосередньо стосуються позивача .

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до приписів ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, в пункті 36, від 01.07.2003, відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, на яких покладено обов`язок щодо доказування правомірності власних дій, під час розгляду справи, не довели належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваних рішень.

З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо вимог позивача про зобов`язання державних реєстраторів відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради здійснити реєстраційні дії щодо припинення запису про право комунальної власності на квартири, що розташовані у будинку АДРЕСА_2 з закриттям розділу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Питання державної реєстрації прав та їх обтяжень не є дискреційними повноваженнями державного реєстратора, оскільки останній приймає лише одне з рішень щодо державної реєстрації (вчинення реєстрації, відмова в її проведенні, зупинення розгляду) відповідно до встановлених обставин, і не має права розсуду.

Відтак, зобов`язання вчинити конкретну реєстраційну дію, про яку просить позивач, призвело б до підміни державного реєстратора судом, що не відповідає вимогам закону.

При цьому, суд не може перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За наведених обставин, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, враховуючи заявлені вимоги, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідачів повторно розглянути заяви щодо проведення реєстраційних дій стосовно припинення запису про право комунальної власності на квартири, з урахуванням висновків суду.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, враховуючи ненадання відповідачами відзивів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про часткове задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої та третьої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

На підставі статті 139 КАС України, враховуючи часткове задоволення адміністративного позову, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Дніпровської міської ради до Відповідача-1: Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Відповідача-2: Державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Александрук Ганни Вікторівни, Відповідача-3: Державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Бєспечної Ганни Юріївни, Відповідача-4: Державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Приходько Ірини Романівни про визнання протиправними та скасування рішень державних реєстраторів задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Бєспечної Ганни Юріївни від 23.10.2024 №75696099.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Приходько Ірини Романівни від 23.10.2024 №75691792.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Александрук Ганни Вікторівни від 23.10.2024 №75699057.

Зобов`язати державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Бєспечну Ганну Юріївну повторно розглянути заяву від 17.10.2024 за реєстраційним номером 63512093, з урахуванням висновків суду.

Зобов`язати державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Александрук Ганну Вікторівну повторно розглянути заяву від 17.10.2024 за реєстраційним номером 63511828, з урахуванням висновків суду.

Зобов`язати державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Приходько Ірину Романівну повторно розглянути заяву від 17.10.2024 за реєстраційним номером 63511977, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на користь Дніпровської міської ради судові витрати у розмірі 9084,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник