Справа № 826/26740/15
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

30 січня 2025 року 826/26740/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Національної поліції України, про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі по тексту також позивачка, ОСОБА_1 ) з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту також відповідач, МВС України), в якому з урахуванням уточненого позову просить суд:

- визнати незаконним наказ відповідача від 06.11.2015 №2329 о/с щодо звільнення позивачки з органів внутрішніх справ;

- поновити позивачку негайно на службі у відносинах публічної служби, на якій перебувала до звільнення;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачці компенсацію за вимушений прогул з 07.11.2015 по день фактичного поновлення на службі.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.09.2016, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016, адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №2329 о/с дск «По особовому складу Управління боротьби з кіберзлочинністю» в частині звільнення позивачки.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого відділу організації цілодобової контактної мережі з надання невідкладної допомоги при розслідуванні кіберзлочинності Управління боротьби з кіберзлочинністю Міністерства внутрішніх справ України.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України виплатити на користь позивачці середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Встановлено допустити негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого відділу організації цілодобової контактної мережі з надання невідкладної допомоги при розслідуванні кіберзлочинності Управління боротьби з кіберзлочинністю Міністерства внутрішніх справ України та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Верховного Суду від 20.05.2019 частково задоволено касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України.

Скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.09.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 в частині вимог щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції у вказаній частині.

В решті вказані рішення судів - залишено без змін.

Верховний Суд, скасовуючи судові рішення у вказаній частині зазначив, що присудження до виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу без зазначення конкретної суми не відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 14.01.2014 по справі № 21-395а13, згідно якої суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Верховний Суд зауважив, що суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовну вимогу про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу без зазначення конкретної суми, з підстав ненадання відповідачем відповідної довідки, водночас оминули увагою довідку про доходи позивача, яка наявна в матеріалах справи та не надали належної правової оцінки даному документу, як доказу по справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.07.2019 прийнято адміністративну справу до провадження та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

13 грудня 2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» №2825-IX, статтею 1 якого встановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.

Пунктом 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14 грудня 2022 року вказаний Закон був опублікований в газеті «Голос України» №254 та набрав чинності 15.12.2022.

20 листопада 2023 року на адресу Київського окружного адміністративного суду від Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли матеріали адміністративної справи та за результатом автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Дудіну С. О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.12.2023 адміністративну справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що оскільки позивачка відповідно до наказу від 16.07.2015 перебувала в безоплатній відпустці по догляду за дитиною з 11.07.2015 по 11.01.2016, у МВС України не виникло обов`язку щодо виплати їй грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Відповідач наголошує на тому, що позивачку на виконання судового рішення наказом від 10.11.2016 було поновлено на службі в органах внутрішніх справу України. Крім того, з 01.12.2015 позивачка вже не перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а працювала у різних установах.

Враховуючи на те, що співробітникам органів внутрішніх справи у період перебування в неоплачуваній відпустці по догляду за дитиною не нараховується та не виплачується грошове забезпечення, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з МВС України середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивачкою подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що при вирішенні питання про стягнення середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу, ОСОБА_1 просить врахувати її відмову від цієї вимоги, яка затверджена судом при розгляді справи №826/20114/16.

В означеній відповіді на відзив позивачка пояснила, що вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною та 06.11.2015 подала до МВС України рапорт про бажання продовжити службу у Національній поліції України. Проте, незважаючи на означені обставини, ОСОБА_1 була звільнена, у зв`язку з чим вона змушена була звернутись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі та зобов`язання виплатити компенсацію за вимушений прогул з 07.11.2015 по день фактичного поновлення на посаді. Постановою від 30.09.2016 позов задоволено. У той же час позивачка з 01.12.2015 почала працювати у Державному вищому навчальному закладі «Університет менеджменту освіти» на посаді старшого викладача, а з 20.04.2016 у Міністерстві інформаційної політики України, та отримувала заробітну плату.

Крім того, відповідачем у справі подано клопотання про закриття провадження у справі, мотивоване відмовою ОСОБА_1 від позову, про що нею зазначено у відповіді на відзив.

Розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження у справі, а також позицію позивачки про відмову від позовних вимог, викладену у відповіді на відзив, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена (частина друга статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову.

Суд зазначає, що відмова позивача від позову - це одностороннє вільне волевиявлення позивача, спрямоване на відмову від судового захисту своєї вимоги і на закриття порушеного позивачем процесу.

Відмова позивача від позову - це вияв принципу диспозитивності, тому ця дія здійснюється під контролем суду.

Так, згідно з частиною шостою статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України суд не приймає відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем і не визнає умов примирення сторін, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частиною третьою статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що про прийняття відмови від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі. У разі часткової відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі щодо частини позовних вимог.

Приймаючи до уваги те, що відмова позивачки від позову, заявлена у відповіді на відзив, не суперечить положенням чинного процесуального законодавства, суд вважає за можливе прийняти відмову ОСОБА_1 від позову та закрити провадження у справі.

Керуючись статтями 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Прийняти відмову позивачки від позову.

2. Закрити провадження у справі.

3. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) відповідачу (його представнику), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженнні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя Дудін С.О.