Справа № 520/33910/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 р. Справа № 520/33910/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.10.2024 № 80, яким ОСОБА_1 відмовлено в нарахуванні та виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, станом на день її призначення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято протиправне рішення від 23.10.2024 №80, яким їй відмовлено в нарахуванні та виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Позивач вважає свої права порушеними, тому звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 25.12.2024 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачам до електронних кабінетів через систему "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

Перший відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому виклав свої заперечення проти позову, зазначивши, що позивач 16.10.2024 звернулася з заявою про виплату їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п. 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Аналіз наданих позивачем документів показує, що стаж роботи заявниці, який дає право на виплату вказаної грошової допомоги, становить 31 рік 01 місяців 04 дня. До спеціального стажу роботи, який дає право на виплату грошової допомоги не враховано період роботи з 08.02.2022 по даний час на посаді лікаря-терапевта в ТОВ «ЦСК « Біофарма Плазма», оскільки вказане товариство не відноситься до переліку закладів охорони здоров`я, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України. Відповідач зазначив про відсутність підстав для виплати позивачу допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, тому ГУ ПФУ в Полтавській області було прийнято рішення про відмову позивачу у виплаті такої допомоги. Просить відмовити в задоволенні позову.

Другий відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, правом надати відзив на позов не скористався, у встановлений судом строк документи до суду не надходили.

Згідно з ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Оскільки в період з 30.12.2024 по 12.01.2025 включно та з 14.01.2025 по 21.01.2025 включно суддя перебував у щорічній відпустці, розгляд справи здійснюється з урахуванням днів відпустки.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами.

Позивач 16.10.2024 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про виплату їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

За принципом екстериторіальності заява позивача від 16.10.2024 розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області та за результатом розгляду такої заяви прийнято рішення від 23.10.2024 № 80, яким відмовлено позивачу у виплаті грошової допомоги. (а.с. 21)

Відмова мотивована тим, що до спеціального стажу роботи, який дає право на виплату зазначеної допомоги не враховано період роботи з 08.02.2022 роки по даний час на посаді лікаря-терапевта в ТОВ «ЦСК «Біофарма Плазма», оскільки вказане товариство не відноситься до переліку закладів охорони здоров`я, зареєстрованого в Мінюсті (Наказ МОЗ №385 від 28.10.2002). Також відсутня інформація, що ОСОБА_1 на день досягнення пенсійного віку працювала в закладі державної або комунальної форми власності.

Також, в оскаржуваному рішенні ГУ ПФУ в Полтавській області зазначено, що стаж роботи позивача, який дає право на виплату вказаної грошової допомоги, становить 31 рік 01 місяці 04 дні.

Позивач вважає рішення пенсійного органу про відмову у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій протиправною, тому звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як передбачено п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою Кабінету Міністрів Україні 23.11.2011 № 1191 (далі за текстом - Порядок № 1191).

Відповідно до п.2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Згідно п.5 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2019 у справі № 462/5636/16-а, яка є обов`язковою для врахування судом в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач 16.10.2024 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про виплату їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

За принципом екстериторіальності заява позивача від 16.10.2024 розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області та за результатом розгляду такої заяви прийнято рішення від 23.10.2024 № 80, яким відмовлено позивачу у виплаті грошової допомоги. (а.с. 21)

Відмова мотивована тим, що до спеціального стажу роботи, який дає право на виплату зазначеної допомоги не враховано період роботи з 08.02.2022 роки по даний час на посаді лікаря-терапевта в ТОВ «ЦСК «Біофарма Плазма», оскільки вказане товариство не відноситься до переліку закладів охорони здоров`я, зареєстрованого в Мінюсті (Наказ МОЗ №385 від 28.10.2002). Також відсутня інформація, що ОСОБА_1 на день досягнення пенсійного віку працювала в закладі державної або комунальної форми власності.

Згідно з відомостями трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , наявної в матеріалах справи, вбачаються наступні періоди роботи позивача:

- 04.03.1983 - зарахована на посаду санітарки у лабораторію в Дитячій інфекційній лікарні №8;

- 04.09.1984 - звільнена у зв`язку з навчанням в інституті;

- 01.09.1981 - зарахована на 1 курс лікарського факультету Харківського медичного інституту;

- 02.02.1983 - відрахована;

- 13.09.1984 - відновлена на 2 курс лікарського факультету;

- 30.06.1989 - відрахована у зв`язку з завершенням навчання;

- 01.08.1989 - прийнята на посаду лікаря-терапевта для проходження інтернатури у відділенні стаціонару;

- 01.08.1990 - звільнена у зв`язку з завершенням інтернатури;

- 27.08.1990 - прийнята на посаду лікаря-терапевта підліткового 2го відділення;

- 01.10.1994 - звільнена з переведенням до 11 міської поліклініки (Комунальний заклад охорони здоров`я «Харківська міська поліклініка №11»);

- 03.10.1994 - прийнята з переведенням на посаду лікаря-терапевта підліткового;

- 01.03.2005 - переведена на посаду лікаря-терапевта жіночої консультації;

- 12.07.2018 - Комунальний заклад охорони здоров`я «Харківська міська поліклініка №11» реорганізовано в Комунальне некомерційне підприємство «Міська поліклініка №11 Харківської міської ради»;

- 01.11.2018 - переведена на посаду лікаря-терапевта в денний стаціонар;

- 02.01.2019 - переведена на посаду лікаря-терапевта дільничного в терапевтичне відділення №1;

- 01.07.2019 - переведена на посаду лікаря-пульмонолога;

- 30.09.2021 - звільнена за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України;

- 01.10.2021 - прийнято на посаду лікаря-терапевта відділу комплектування та медичного обстеження донорів (Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський обласний центр заготівлі переробки плазми «Харків-Плазма»);

- 07.02.2022 - звільнено з переведенням до ТОВ «ЦСК «Біофарма-Плазма»;

- 08.02.2022 - прийнята на посаду лікаря-терапевта в групу відбору донорів в Харківське відділення заготівлі крові та її компонентів;

- 01.09.2022 - групу відбору донорів віднесено до складу відділу відбору донорів та заготовки крові та її компонентів.

На відповідній посаді позивач працює по даний час.

При цьому, в оскаржуваному рішенні ГУ ПФУ в Полтавській області зазначено, що стаж роботи позивача, який дає право на виплату вказаної грошової допомоги, становить 31 рік 01 місяці 04 дні.

Тобто, відповідачем не заперечується наявність у позивача необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах (для жінок - 30 років).

Разом з тим, відмовляючи позивачу у виплаті грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в оскаржуваному рішенні зазначило, що пенсійним органом при розгляді заяви позивача про призначення грошової допомоги не враховано період роботи з 08.02.2022 по даний час на посаді лікаря-терапевта в ТОВ «ЦСК «Біофарма Плазма», оскільки вказане товариство не відноситься до переліку закладів охорони здоров`я, зареєстрованого в Мінюсті (Наказ МОЗ №385 від 28.10.2002). Також відсутня інформація, що ОСОБА_1 на день досягнення пенсійного віку працювала в закладі державної або комунальної форми власності.

Як вже було зазначено судом, з копії трудової книжки позивача, наявної в матерілах справи, вбачається, що з 08.02.2022 позивач працює на посаді лікаря-терапевта в групі відбору донорів в Харківському відділенні заготівлі крові та її компонентів ТОВ «ЦСК «Біофарма-Плазма».

При цьому, однією з умов (згідно п. 5 Порядку № 1191) для призначення та виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій є наявність відомостей щодо того, що на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, особа працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Разом з тим, як встановлено судом з матеріалів справи, позивач на день досягнення пенсійного віку та виходу на пенсію працювала в ТОВ «ЦСК «Біофарма-Плазма». Матеріали справи не містять відомостей, що ТОВ «ЦСК «Біофарма-Плазма» є закладом або установою державної або комунальної форми власності.

Також, матеріали справи не містять відомостей щодо роботи позивача на день досягнення пенсійного віку в закладах та установах державної або комунальної форми власності. Позивачем відповідних доказів до суду не надано.

Так, на час звернення позивача до пенсійного органу з заявою про призначення і виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій та до суду з даним позовом позивачем не надано підтверджуючих документів щодо того, що на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, вона працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота в яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

За викладених обставин, в Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не було підстав для призначення позивачу грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд звертає увагу, що відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 25.06.2020 по справі №520/2261/19 визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень, довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують той факт, що на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, позивач працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Доводи позивача щодо того, що вона працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

Посилання представника позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 492/446/15-а суд не приймає до уваги, оскільки обставини вказаної справи не є релевантними обставинам даної справи.

Так, позивачем у позовній заяві вказані лише загальні доводи щодо протиправності рішення відповідача про відмову в призначенні позивачу грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та щодо її права на призначення такої грошової допомоги, однак відповідних документів, що б підтверджували виконання позивачем умов для призначення спірної грошової допомоги, позивачем до пенсійного органу та до суду не надано.

Отже, за відсутності документів, що підтверджують право позивача на призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідач правомірно відмовив позивачу в призначенні такої грошової допомоги.

Позивачем обґрунтованих доводів щодо протиправності оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області від 23.10.2024 №80 про відмову в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі десяти пенсій на день її призначення на підставі пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не наведено. Судом таких обставин також не встановлено.

Отже, вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.10.2024 № 80, яким ОСОБА_1 відмовлено в нарахуванні та виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, станом на день її призначення, не підлягають задоволенню.

Також, не підлягають задоволенню взаємопов`язані позовні вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу в судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, 36000, ), , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН