Справа № 520/6324/23
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 р. Справа № 520/6324/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 (головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В.) по справі № 520/6324/23

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання бездіяльності протиправної та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у нездійсненні належної перевірки усіх обставин скарги/заяви про злочин, військовослужбовця ОСОБА_1 щодо незаконних дій посадових осіб військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 вжити усіх належних заходів для перевірки обставин, викладених у скарзі/заяві про злочин військовослужбовця ОСОБА_1 щодо незаконних дій посадових осіб військової частини НОМЕР_1 та притягнення винних осіб до відповідальності.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у нездійсненні належної перевірки усіх обставин скарги/заяви про злочин, військовослужбовця ОСОБА_1 щодо незаконних дій посадових осіб військової частини НОМЕР_1 .

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 вжити усіх належних заходів для перевірки обставин, викладених у скарзі/заяві про злочин військовослужбовця ОСОБА_1 щодо незаконних дій посадових осіб військової частини НОМЕР_1 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про не надання судом оцінки вжиття відповідачем всіх необхідних заходів, надання відповіді на скаргу позивача із дотриманням процедури.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Жигилія С.П., Перцової Т.С. на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Мельнікова Л.В., Бегунц А.О.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.11.2022 ОСОБА_1 подав до Офісу Президента України, Генерального штабу Збройних Сил України, Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, Державного бюро розслідувань та Центрального управління Служби Безпеки України скаргу (заяву про злочин), в якій повідомив про можливе вчинення капітаном ОСОБА_2 та старшим лейтенантом ОСОБА_3 злочинів, передбачених статтями 364, 366 та 368 КК України.

У зв`язку з цим просив: розглянути та перевірити всі обставини, зазначені у скарзі, вжити заходів в межах компетенції кожного адресата щодо притягнення капітана ОСОБА_2 та старшого лейтенанта ОСОБА_3 до відповідальності відповідно до приписів чинного законодавства України; внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснити досудове розслідування вчинених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 злочинів; накласти дисциплінарне стягнення на осіб, винних у порушенні норм Статуту внутрішньої служби ЗСУ; відсторонити капітана ОСОБА_2 та старшого лейтенанта ОСОБА_3 від виконання ними своїх обов`язків на період перевірки та досудового розслідування (а.с. 7-16).

Скарга позивача на підставі ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" передана до ІНФОРМАЦІЯ_1 за належністю.

15.12.2022 ІНФОРМАЦІЯ_1 листом повідомив позивача, що за результатами проведеної перевірки факти неупередженого ставлення до ОСОБА_1 з боку капітана ОСОБА_4 та старшого лейтенанта ОСОБА_5 в ході проведення перевірки не знайшли свого підтвердження. Факти вимагання коштів капітаном ОСОБА_6 та старшим лейтенантом ОСОБА_7 , за результатами проведення перевірки не підтвердились. Проведено опитування ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . За підсумком, не було виявлено фактів порушень в діях посадових осіб військової частини НОМЕР_1 (а.с. 19-20).

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо належної перевірки усіх обставин, викладених у скарзі, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що акт службового розслідування, який відображає виклад обставин, відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_9 встановлених за результатом службового розслідування відповідачем не наданий, отже відповідачем не доведено, що при розгляді скарги ОСОБА_1 враховані належні докази, які спростували би обставин, зазначених у скарзі щодо незаконних дій посадових осіб військової частини НОМЕР_1 та притягнення винних осіб до відповідальності.

Враховуючи оскарження відповідачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 24 Конституції України гарантовано, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» № 551-XIV від 24.03.1999 затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно зі ст. 110 Дисциплінарного статуту, усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі: прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.

Відповідно до ст. 111 Дисциплінарного статуту заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подається в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції.

Згідно з ст. 112 Дисциплінарного статуту передбачено, що військовослужбовці, які подали заяву чи скаргу, мають право: особисто викласти свої аргументи особі, яка перевіряє заяву чи скаргу, звернутися з вимогою залучити до розгляду свідків; подати додаткові матеріали, що стосуються справи, або клопотати, щоб їх вимагав командир (начальник) або орган, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім під час розгляду заяви чи скарги; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; ознайомитися з матеріалами перевірки заяви чи скарги; оскаржити прийняте за їх заявою чи скаргою рішення в суді; вимагати відшкодування завданих їм збитків у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 115 Дисциплінарного статуту вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР) визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з ч. 6 ст. 5 Закону № 393/96-ВР, письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

Відповідно до ст.7 Закону № 393/96-ВР визначено що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону №393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону № 393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Згідно зі ст.19 Закону №393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до ст. 20 Закону № 393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Згідно зі ст. 117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Тобто, праву військовослужбовця на звернення зі скаргою кореспондує обов`язок органу військового управління відреагувати на таку скаргу, зокрема, розглянути всі порушені питання, вжити необхідних заходів або надати вичерпну та мотивовану відповідь в письмовій формі, в тому числі й у випадку відмови у вирішенні питань, викладених у скарзі.

Саме по собі надання будь-якої відповіді на звернення громадянина у визначені законом строки не слід вважати повним і належним виконанням свого обов`язку суб`єктом владних повноважень. Так, істотною умовою такої відповіді є її належне обґрунтування і вирішення поставлених у зверненні питань (із урахуванням суті відповідного звернення і на підставі його ґрунтовного й всебічного вивчення).

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом в постанові від 27.04.2020 у справі №813/4351/16.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , звернувся до Офісу Президента України, Генерального штабу Збройних Сил України, Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, Державного бюро розслідувань та Центрального управління Служби Безпеки України зі скаргою, в якій фактично повідомив про можливе вчинення капітаном ОСОБА_2 та старшим лейтенантом ОСОБА_3 злочинів, передбачених статтями 364, 366 та 368 КК України.

У зв`язку з цим просив: розглянути та перевірити всі обставини, зазначені у скарзі, вжити заходів в межах компетенції кожного адресата щодо притягнення капітана ОСОБА_2 та старшого лейтенанта ОСОБА_3 до відповідальності відповідно до приписів чинного законодавства України; внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснити досудове розслідування вчинених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 злочинів; накласти дисциплінарне стягнення на осіб, винних у порушенні норм Статуту внутрішньої служби ЗСУ; відсторонити капітана ОСОБА_2 та старшого лейтенанта ОСОБА_3 від виконання ними своїх обов`язків на період перевірки та досудового розслідування

З метою перевірки обставин, викладених у скарзі (заяві про злочин), відповідач, якому скерована скарга позивача, лише відібрав пояснення у командира взводу ОСОБА_8 , тво начальника медичного пункту ОСОБА_10 , командира відділення ОСОБА_11 , начальника зв`язку ОСОБА_12 та осіб, які на думку заявника вчинили злочини (а.с. 56-75).

На підставі проведеного опитування, відповідач дійшов висновку про не підтвердження складу правопорушень в діях посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , зазначених ОСОБА_1 .

Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції відповідачем не вжито всіх необхідних та достатніх дій з метою перевірки обставин, викладених позивачем у скарзі, зокрема, не призначено службове розслідування, за наслідками якого встановлено наявність чи відсутність в діях капітана ОСОБА_2 та старшого лейтенанта ОСОБА_3 складу дисциплінарного проступку.

Доводи скаржника про відсутність повноважень на призначення службового розслідування колегія суддів оцінює критично, оскільки у випадку неможливості вчинення таких дій, останній мав можливість ініціювати вказане питання шляхом направлення листа до командира військової частини, в якій проходять військову службу особи, вказані у скарзі ОСОБА_1 з проханням провести службове розслідування.

Крім того. у скарзі позивач просив внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснити досудове розслідування вчинених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 злочинів, проте на вказане питання відповідач відповіді не надав.

Зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_1 не повідомив наявності або відсутності повноважень на внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 злочинів, у випадку наявності повноважень - підстав не внесення таких відомостей.

В свою чергу, у випадку відсутності вищевказаних повноважень відповідач мав скерувати скаргу ОСОБА_1 до правоохоронних органів для вирішення питань, що не відносяться до його компетенції на підставі ст. 7 Закону № 393/96-ВР.

Варто зауважити, що суб`єкт, якому адресовано звернення, зобов`язаний, зокрема, перевіряти викладені в зверненнях факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомити громадянина про наслідки розгляду звернення.

Не будь-яка відповідь на звернення може свідчити про розгляд такого звернення, оскільки його розгляд (як результат діяльності суб`єкта, якому адресовано звернення) повинен відповідати вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів зазначає, що відсутність належним чином обґрунтованої відповіді за результатами розгляду скарги позивача по всіх питаннях, вказує на не вчинення суб`єктом владних повноважень необхідних дій, які він повинен був вчинити, відповідно до вимог чинного законодавства.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо бездіяльності відповідача по належному розгляду скарги (заяви про злочин) ОСОБА_1 .

Як наслідок, суд першої інстанції обрав вірний спосіб захисту прав позивача шляхом зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 вжити усіх належних заходів для перевірки обставин, викладених у скарзі/заяві про злочин військовослужбовця ОСОБА_1 щодо незаконних дій посадових осіб військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 по справі № 520/6324/23 в частині задоволення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Л.В. Мельнікова А.О. Бегунц