Справа № 140/13331/24
Суддя: Шепелюк Віталій Леонідович
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року ЛуцькСправа № 140/13331/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Шепелюка В.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області) про визнання протиправним та скасування рішення від 31 жовтня 2024 року №69 щодо відмови у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ Про державну службу (далі Закон №889-VІІІ); зобов`язання перевести на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VІІІ на підставі довідок про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця, виданих Головним управлінням ДПС у Волинській області, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи в управліннях виконавчого комітету Волинської обласної ради народних депутатів УРСР та податковій службі, зокрема: з 04 червня 1981 року по 10 липня 1982 року у Волинському обласному управління культури; з 12 липня 1982 року по 23 листопада 1987 року у обласному управлінні у справах видавництва поліграфії та книжкової торгівлі (облполиграфиздат); з 24 листопада 1987 року по 10 січня 1990 року у Маневицькому загоні протипожежної охорони (ОПО) УВД Волинського облвиконкому; з 12 вересня 1995 року по 31 серпня 2004 року та з 01 грудня 2005 року по 17 лютого 2014 року в органах податкової служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України у Волинській області (ГУ ПФУ у Волинській області) та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-ІV). Позивач 23 жовтня 2024 року звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про переведення її на пенсію відповідно до Закону №889-VIII, з визначенням розміру пенсії відповідно до довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Головним управлінням ДПС У Волинській області від 21 жовтня 2024 року №292/к/03-20-10-02-12 та №293/к/03-20-10-02-12. За результатами розгляду поданої заяви ГУ ПФУ у Вінницькій області прийнято рішення №9 від 31 жовтня 2024 року, яким відмовлено у переведенні з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону №889-VІІІ у зв`язку із відсутністю 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад держаних службовців.

Позивач не погоджується із таким рішенням та покликаючись на приписи пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі Порядок №283), зазначає, що управління виконавчого комітету Волинської обласної ради народних депутатів УРСР (Волинське обласне управління культури, обласне управління у справах видавництва поліграфії та книжкової торгівлі, управління внутрішніх справ) є державними органами колишньої УРСР, робота на посадах спеціалістів цих управлінь зараховується до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ Про державну службу (далі Закон №3723-ХІІ). Також вказала, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця. На переконання позивача, станом на 2016 рік у неї наявний стаж державної служби 25 років 9 місяців 15 днів.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У поданому до суду відзиві на позовну заяву (а.с. 45-48) відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування цієї позиції вказав, що засобами програмного забезпечення ГУ ПФУ у Вінницькій області було визначене уповноваженим органом на розгляд заяви ОСОБА_1 від 23 жовтня 2024 року. За результатами розгляду заяви, доданих до неї документів та наявних відомостей, органом Пенсійного фонду встановлено, що згідно даних трудової книжки НОМЕР_1 від 25 квітня 1980 року ОСОБА_1 стаж роботи останньої на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, станом на 01 травня 2016 року складає 7 місяців 4 дні. Так, період роботи з 12 вересня 1995 року по 28 березня 1996 року в державній податковій інспекції у м. Луцьку не зараховано до стажу державної служби, оскільки відсутня інформація про присвоєння (не присвоєння) рангу державного службовця. Під час роботи в державній податковій адміністрації з 29 вересня 1996 року по 31 серпня 2004 року, з 01 грудня 2005 року по 27 травня 2013 року позивачу присвоювалось спеціальне звання Інспектора податкової служби, з 01 січня 2014 року по 17 лютого 2014 року спеціальне звання Радника податкової та митної служби, що не дає права на зарахування даних періодів роботи до стажу державної служби для призначення пенсії відповідно до Закону №889-VIII.

Відповідач вважає, що його рішення є законним та підстави для скасування такого рішення відсутні.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та з 01 жовтня 2019 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV, що підтверджується рішенням №69 про перерахунок пенсії (а.с.30).

23 жовтня 2024 року позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про перехід на пенсію державного службовця відповідно до Закону №889-VIII, надавши документи за переліком згідно із розпискою-повідомленням, зокрема, довідки Головного управлінням ДПС у Волинській області від 21 жовтня 2024 року №292/к/03-20-10-02-12 про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та від 21 жовтня 2024 року №293/к/03-20-10-02-12 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби (а.с.27, 31-32).

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ у Вінницькій області з прийняттям рішення від 31 жовтня 2024 року №69 про відмову у перерахунку пенсії (а.с.29). У рішенні вказано, що згідно з даних трудової книжки НОМЕР_1 від 25 квітня 1980 року ОСОБА_1 стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, станом на 01 травня 2016 року складає 7 місяців 4 дні. Період роботи з 12 вересня 1995 року по 28 березня 1996 року в державній податковій інспекції у м. Луцьку не зараховано до стажу державної служби, оскільки відсутня інформація про присвоєння рангу державного службовця. Під час роботи в державній податковій адміністрації з 29 вересня 1996 року по 31 серпня 2004 року, з 01 грудня 2005 року по 27 травня 2013 року позивачу присвоювалось спеціальне звання Інспектора податкової служби, з 01 січня 2014 року по 17 лютого 2014 року спеціальне звання Радника податкової та митної служби, що не дає права на зарахування даних періодів роботи до стажу державної служби для призначення пенсії відповідно до Закону №889-VIII. Тут же зазначено, що страховий стаж позивача становить 35 років 1 місяць 23 дні.

Незгода позивача із відмовою у переведенні її із пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію відповідно до Закону №889-VIII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року визначалися Законом №3723-XI.

01 травня 2016 року набрав чинності Закон №889-VIII, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до статті 90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з пунктом 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Так згідно з пунктом 10 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення згаданого Закону державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За приписами пункту 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону №3723-XI на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стаж державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №822/524/18).

Водночас, для осіб, які мають не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону №3723-ХІІ передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Отже, з наведеного випливає, що обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі №591/6970/16-а.

Із рішення відповідача від 31 жовтня 2024 року №69 слідує, що єдиною підставою для відмови позивачу у переході з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію за віком на підставі Закону №889-VIII є відсутність стажу 20 років на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби стаж державної служби становить 7 місяців 4 днів. При цьому відповідач не врахував періоди роботи позивача в органах державної податкової служби.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 від 25 квітня 1980 року (а.с.20-26) ОСОБА_1 працювала на таких посадах:

з 04 червня 1981 року по 10 липня 1982 року бухгалтер централізованої бухгалтерії Волинського обласного управління культури (наказ від 04 червня 1981 року №56 наказ від 08 липня 1982 року №49);

з 12 липня 1982 року по 23 листопада 1987 року бухгалтер обласного управління у справах видавництва поліграфії та книжкової торгівлі (облполиграфиздат) (наказ від 12 липня 1982 року №21 наказ від 23 липня 1987 року №25);

з 24 липня 1987 року по 01 березня 1990 року старший бухгалтер на правах головного Маневицького загону протипожежної охорони (ОПО) УВД Волинського облвиконкому (наказ від 30 листопада 1987 року №40 о/с наказ ОПО УВД від 28 лютого 1990 року №7 о/с);

12 вересня 1995 року прийнята на посаду державного податкового інспектора валютної інспекції на конкурсній основі Державної податкової інспекції по місту Луцьку (наказ від 12 вересня 1995 року №77-о);

12 вересня 1995 року прийняла присягу державного службовця;

12 лютого 1996 року переведена на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора валютної інспекції (наказ від 12 лютого 1996 року №25-о);

29 березня 1996 року присвоєно спеціальне звання Інспектор податкової служби третього рангу (наказ від 29 березня 1996 року №25);

26 листопада 1996 року в зв`язку з ліквідацією Державної податкової інспекції по м. Луцьку та створенням на її базі Державної податкової адміністрації у м. Луцьку переведена на посаду старшого державного податкового ревізора інспектора відділу по контролю за оподаткуванням валютних операцій Державної податкової адміністрації у м. Луцьку (наказ від 26 листопада 1996 року №134-о);

26 березня 1998 року Державна податкова адміністрація у м. Луцьку перейменована в Державну податкову інспекцію у м. Луцьку;

01 квітня 1998 року у зв`язку із зміною структури ДПІ у м. Луцьку переведена на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу по контролю у сфері ЗЕД Державної (наказ від 11 травня 1998 року №109);

28 вересня 1998 року переведена на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу валютного контролю (наказ від 28 вересня 1998 року №235-о);

01 червня 2000 року переведена на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу валютного контролю управління документальних перевірок юридичних осіб (наказ від 01 червня 2000 року №54-о);

28 серпня 2000 року переведено на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу валютно-фінансового контролю цього ж управління (наказ 28 серпня 2000 року №82-о);

11 березня 2001 року переведена на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу валютного контролю відділу валютно-фінансового контролю управління податкового аудиту (наказ від 11 березня 2001 року №28-о);

29 грудня 2001 року переведена на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу по контролю в сфері ЗЕД управління податкового аудиту та валютного контролю (наказ від 27 грудня 2001 року №192-о);

26 червня 2002 року призначена на посаду заступника начальника відділу по контролю в сфері ЗЕД управління податкового аудиту та валютного контролю з кадрового резерву (наказ від 26 червня 2002 року №108 - о);

01 липня 2002 року присвоєно спеціальне звання Інспектор податкової служби 2 рангу (наказ від 03 липня 2002 року №124-о);

01 жовтня 2002 року призначена на посаду начальника відділу по контролю в сфері ЗЕД управління податкового аудиту та валютного контролю з кадрового резерву (наказ від 01 жовтня 2002 року №171-о);

31 серпня 2004 року звільнена з роботи у зв`язку із реорганізацією по статті 40 КЗпП України (наказ від 31 серпня 2004 року 99-о);

01 грудня 2005 року призначена на посаду завідувача сектору контролю за фінансовими установами та операціями у сфері ЗЕД як така, що зарахована до кадрового резерву Державної податкової адміністрації у Волинській області (наказ від 30 листопада 2005 року №357-о);

01 грудня 2005 року присвоєно згідно із займаною посадою спеціальне звання Радник податкової служби 2 рангу (наказ від 30 листопада 2005 року 357-о);

14 березня 2006 року призначена в порядку переведення за її заявою на посаду начальника відділу контролю за фінансовими установами та операціями у сфері ЗЕД з резерву (наказ від 14 березня 2006 року №91-о);

01 грудня 2008 року присвоєно чергове спеціальне звання Радник податкової служби 1 рангу (наказ від 01 грудня 2008 року № 420-о);

30 січня 2012 року у зв`язку із реорганізацією Державної податкової адміністрації у Волинській області призначена в порядку переведення на посаду заступника начальника управління податкового контролю ДПС у Волинській області начальника відділу організації перевірок фінансових установ та контролю за операціями в сфері ЗЕД (наказ від 30 січня 2012 року №22-о);

28 травня 2013 року у зв`язку із реорганізацією ДПС у Волинській області у Головне управління Міндоходів у Волинській області переведена на посаду заступника начальника управління податкового та митного аудиту головного управління Міндоходів у Волинській області начальника відділу валютного та митного аудиту, організації перевірок банківських та не банківських фінансових установ (наказ від 28 травня 2013 року №20-о);

28 травня 2013 року присвоєно 9 ранг державного службовця (наказ від 28 травня 2013 року № 20-о);

15 липня 2013 року переведена на посаду заступника начальника управління податкового та митного аудиту Головного управління Міндоходів у Волинській області начальника відділу валютного та митного аудиту (наказ від 15 липня 2013 року №143-о).

01 січня 2014 року присвоєно спеціальне звання Радник податкової та митної справи 1 рангу (наказ від 27 грудня 2013 року №346-о);

17 лютого 2014 року звільнена за заявою з роботи за угодою сторін пункт 1 статті 36 КЗпП України (наказ від 03 лютого 2014 року №36-о).

Статтею 25 Закону №3723-ХІІ, на яку є посилання у пунктах 10-12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, визначені класифікація посад державних службовців з першої по сьому категорію, інших прирівняних до них посад, не перелічених у цій статті, та передбачено, що віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Механізм обчислення стажу державної служби визначений Порядком обчислення стажу державної служби, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229 (далі Порядок №229).

Пунктом 4 Порядку №229 встановлено, що стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII Про державну службу.

Так, статтею 46 цього Закону визначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема: час перебування на посаді державної служби відповідно до Закону; час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України Про службу в органах місцевого самоврядування; час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

У пункті 6 Порядку також зазначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону.

Відповідно до пункту 8 Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом (до 01 травня 2016 року) обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, в цьому випадку слід керуватись Порядком №283 та додатком до нього (діяли до 01 травня 2016 року), за змістом пункту 2 якого до стажу державної служби зараховується робота (служба): зокрема, на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України Про державну службу (3723-12), а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

У додатку до Порядку №283 наведено Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби. Цим Переліком, серед іншого, передбачено виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи; місцеві органи державного управління міністерств і відомств УРСР та інших республік, а також СРСР.

Зазначене означає, що до стажу державної служби зараховувалася робота на посадах керівних працівників і спеціалістів в управліннях, відділах, які згідно із затвердженою структурою належали до апарату виконкомів.

У пункті 4 Порядку №283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Відповідно до статті 1 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки Про обласну Раду народних депутатів Української PCP від 31 жовтня 1980 року №1048-Х відповідно до Конституції СРСР і Конституції Української PCP обласна Рада народних депутатів є органом державної влади в області. Виконавчим і розпорядчим органом обласної Ради народних депутатів є виконавчий комітет. Відділи і управління виконавчого комітету обласної Ради народних депутатів утворюються обласною Радою і підпорядковуються у своїй діяльності як Раді та її виконавчому комітетові, так і відповідному вищестоящому органові державного управління. Перелік відділів і управлінь виконавчого комітету обласної Ради і порядок їх утворення встановлюються законодавством Союзу PCP і Української PCP. Відділи і управління виконавчого комітету обласної Ради перебувають на бюджеті або на господарському розрахунку. Положення про відділи і управління виконавчого комітету обласної Ради затверджуються Радою Міністрів Української PCP (статті 42, 66 вказаного Закону).

Указом Президії Верховної Ради УРСР Про відділи і управління виконавчих комітетів обласних, районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів Української PCP від 23 вересня 1982 року №4073-X було встановлено Перелік відділів і управлінь виконавчих комітетів обласних, районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів Української PCP, що утворюються відповідними Радами народних депутатів, зокрема, відділи і управління виконавчих комітетів обласних Рад народних депутатів серед яких управління культури.

Постановою Ради Міністрів Української PCP від 16 квітня 1982 року №196 було затверджено Положення про управління у справах видавництв, поліграфії і книжкової торгівлі виконавчого комітету обласної Ради народних депутатів, пунктом 1 якого передбачено, що управління у справах видавництв, поліграфії і книжкової торгівлі виконавчого комітету обласної Ради народних депутатів відповідно до законодавства Української PCP утворюється обласною Радою і підпорядковується у своїй діяльності як Раді та її виконавчому комітетові, так і Державному комітетові УРСР у справах видавництв, поліграфії і книжкової торгівлі.

З огляду на вищезазначені нормативні акти виконавчий комітет Волинської обласної ради народних депутатів УРСР та їх управління, управління внутрішніх справ (Волинське обласне управління культури, обласне управління у справах видавництва поліграфії та книжкової торгівлі, загін протипожежної охорони) є державними органами колишньої УРСР, робота на посадах спеціалістів цих управлінь зараховується до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 1994 року №239 (чинна до 26 жовтня 2001 року) затверджено Порядок віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців (далі Порядок №239). Пунктом 1 зазначеного порядку установлено, що посади працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів відносяться до таких категорій: до сьомої категорії - посади радників, консультантів, спеціалістів секретаріатів районних, районних у містах Києві та Севастополі Рад народних депутатів; спеціалістів апаратів виконкомів районних у містах, міських Рад міст районного підпорядкування, селищних і сільських Рад народних депутатів та інші прирівняні до них посади.

Таким чином, посади працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів Постановою №239 (втратила чинність 26 жовтня 2001 року) були віднесені до відповідних категорій посад державних службовців. Безпосередньо посада бухгалтера не була передбачена вказаною постановою. Водночас у вказаній постанові перелічені посади, які відносилися до відповідної категорії посад державних службовців, та зазначено, що до кожної категорії посад належали також й прирівняні до них посади.

Як зазначено судом вище, позивач у періоди з 04 червня 1981 року по 10 липня 1982 року; з 12 липня 1982 року по 23 листопада 1987 року; з 24 липня 1987 року по 01 березня 1990 року в управліннях виконавчого комітету Волинської обласної ради народних депутатів.

Отже, з урахуванням наведених правових норм вказані періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до стажу державної служби.

Щодо не зарахування позивачу до стажу державної служби періоду роботи в органах державної податкової служби, суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04 грудня 1990 року №509-XII Про державну податкову службу в Україні (далі Закон №509-XII), а з 12 серпня 2012 року Податковий кодекс України (далі ПК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону №509-XII (чинного до 19 листопада 2012 року), правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, Законом України Про державну службу.

Частина сьома статті 15 Закону №509-XII визначає, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається центральним органом державної податкової служби.

Відповідно до частини восьмої статті 15 Закону №509-XII, посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.

Частина четверта статті 15 Закону №509-XII передбачає, що службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності).

Тобто цією нормою було установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами статті 12 Закону №3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Згідно з положеннями статті 6 Закону №509-XII, видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання та які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, - дійсно перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Згідно із відомостями із трудової книжки НОМЕР_1 позивач фактично з 12 вересня 1995 року по 31 серпня 2004 року та з 01 грудня 2005 року по 17 лютого 2014 року працювала в органах державної податкової служби, 12 вересня1995 прийняла присягу державного службовця.

Пунктом 342.4 статті 342 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Згідно з абзацами першим, другим пункту 344.1 статті 344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України Про державну службу. При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Відповідно до пунктів 343.1 - 343.2 статті 343 Податкового кодексу України, посадовим особам контролюючих органів присвоюються такі спеціальні звання: головний державний радник податкової та митної справи; державний радник податкової та митної справи I рангу; державний радник податкової та митної справи II рангу; державний радник податкової та митної справи III рангу; радник податкової та митної справи I рангу; радник податкової та митної справи II рангу; радник податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи I рангу; інспектор податкової та митної справи II рангу; інспектор податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи IV рангу; молодший інспектор податкової та митної справи.

Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до пункту 343.1 цієї статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується.

Процедуру присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів та осіб, уповноважених їх присвоювати, визначено Порядком присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 жовтня 2013 року №839, що був чинним до 16 жовтня 2020 року (далі Порядок №839).

Згідно з пунктом 9 Порядку №839, посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.

Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.

За приписами пункту 4 Порядку №839, до строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби, крім посадових осіб, яким у період роботи в органах доходів і зборів спеціальне звання було присвоєно достроково.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року №306 Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в цьому випадку - податкового органу, віднесені до державних службовців з певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.

Тобто спеціальні звання посадових осіб органів державної податкової служби прирівнюються до рангів державного службовця, визначених Постановою №306.

Отже, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу.

У постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №465/7218/16-а та від 13 грудня 2018 року у справі №539/1855/17 зазначено, що доводи органу Пенсійного фонду про те, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу у зв`язку з тим, що йому присвоєно спеціальне звання як посадовій особі контролюючого органу, а тому його посада не відноситься до категорії посад державної служби, є безпідставними та повністю спростовуються положеннями статті 344 Податкового кодексу України та Порядку №283.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, доводи відповідача про те, що посадові особи контролюючих органів, яким присвоюються спеціальні звання, не належать до категорій посад державної служби, є безпідставними.

Враховуючи викладене, спірні періоди роботи позивача з 12 вересня 1995 року по 31 серпня 2004 року та з 01 грудня 2005 року по 17 лютого 2014 року повинні бути зараховані до стажу державної служби для призначення пенсії за Законом №3723-ХІІ.

Обставини досягнення позивачем пенсійного віку та наявність у неї необхідного страхового стажу відповідач не заперечує.

Отже, як слідує з матеріалів справи, єдиною підставою відмови відповідачем позивачеві у переведенні на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ є недостатність стажу державної служби.

Враховуючи, що судовим розглядом підтверджено стаж державної служби позивача у зазначені періоди (з 04 червня 1981 року по 10 липня 1982 року; з 12 липня 1982 року по 23 листопада 1987 року; з 24 листопада 1987 року по 10 березня 1990 року; з 12 вересня 1995 року по 31 серпня 2004 року та з 01 грудня 2005 року по 17 лютого 2014 року), суд зазначає, що з урахуванням цих періодів стаж державної служби позивача станом на 01 травня 2016 року становить більше 20 років.

Таким чином, наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ.

З огляду на вищевикладене, спірне рішення про відмову у перерахунку пенсії прийняте відповідачем без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому таке рішення підлягає скасуванню як протиправне.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

У розглядуваному випадку у ОСОБА_1 право на переведення з одного виду пенсії на інший виникло з моменту звернення до пенсійного органу із відповідною заявою 23 жовтня 2024 року.

При вирішенні спору суд також враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 27 січня 2023 року у справі №340/4184/21, відповідно до якої оскільки позивач на час звернення за призначенням пенсії не займала посаду державної служби, тому з урахуванням положень статті 37 Закону №3723-ХІІ розмір пенсії підлягає обчисленню із заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для належного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача призначити і здійснити нарахування й виплату пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках.

Згідно з пунктом 5 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622 Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб затверджено Порядок (далі Порядок №622), довідки про заробітну плату державних службовців, визначені за формами згідно з додатками 1-6, видаються виключно для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII Про державну службу пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. №3723-XII Про державну службу та не є підставою для перегляду раніше призначеної пенсії державного службовця.

Разом із заявою про переведення на пенсію державного службовця позивач, яка на час звернення не займала посаду державної служби, подала довідки Головного управління ДПС у Волинській області: від 21 жовтня 2024 року №292/К/03-20-10-02-12 про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за формою, визначеною додатком 4 до Порядку №622 (а.с.31), та від 21 жовтня 2024 року №293/К/03-20-10-02-12 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби, за формою, визначеною додатком 6 до Порядку №622 (а.с.32). На всі види оплати праці, включені в довідки, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; довідки видані на підставі особових рахунків, платіжних відомостей, або інших документів про нараховану та виплачену заробітну плату за посадою заступник начальника управління-начальник відділу.

Такі довідки є джерелом інформації для обчислення згідно з пунктом 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ розміру пенсії відповідно до Закону №3723-ХІІ, розрахунок якої є невід`ємною частиною прийняття рішення органом Пенсійного фонду при її призначенні. При цьому суд відзначає, що позивачем було надано пенсійному органу довідки про складові заробітної плати затвердженого зразка, а будь-яких доказів того, що надані позивачем довідки не відповідають Порядку №622 відповідачем не надано.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою, другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Позивач просила стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211,20 грн та витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 6000,00 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частинами п`ятою - сьомою статті 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надано копії таких документів: договору про надання правової допомоги від 08 листопада 2024 року (а.с.33-34), детального опису наданих адвокатом послуг професійної правничої допомоги від 15 листопада 2024 року (а.с.37), акту про прийняття-передачі наданих послуг професійної правничої допомоги від 15 листопада 2024 року (а.с.38), квитанції на суму 6000,00 грн (а.с.36).

Відповідач у відзиві на позов заперечив щодо стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю із категорією справи і предметом позову.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу даної справи, враховуючи предмет спору, конкретні обставини справи, суть наданих послуг, суд вважає, що заявлений до відшкодування їх розмір (6000,00 грн) є надмірним.

Суд, виходячи із критеріїв, визначених частиною дев`ятою статті 139 КАС України, принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, вважає, що наявні підстави обмежити розмір витрат на правничу допомогу та на користь позивача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду, позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 14 листопада 2024 року №0.0..1, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.16, 40).

З урахуванням наведеного на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211,20 грн та витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 2000,00 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 134, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Зодчих будинок 22, ідентифікаційний код юридичної особи 13322403) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 31 жовтня 2024 року №69.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перевести ОСОБА_1 з 23 жовтня 2024 року згідно з пунктом 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII Про державну службу на пенсію відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII Про державну службу, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 04 червня 1981 року по 10 липня 1982 року, з 12 липня 1982 року по 23 листопада 1987 року, з 24 листопада 1987 року по 10 березня 1990 року, з 12 вересня 1995 року по 31 серпня 2004 року, з 01 грудня 2005 року по 17 лютого 2014 року та здійснивши обчислення пенсії для її виплати (з урахуванням виплачених сум) на підставі довідок Головного управління ДПС у Волинській області: від 21 жовтня 2024 року №292/К/03-20-10-02-12 та №293/К/03-20-10-02-12.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області судові витрати у сумі 3211,20 грн (три тисячі двісті одинадцять грн 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. Л. Шепелюк