Справа № 360/1544/24
Суддя: С.В. Кисіль
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

30 січня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/1544/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду на розгляді перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач), в інтересах якого звернувся адвокат Наумець Руслан Сергійович (далі - представник позивача), до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому представник позивача просить:

- визнати протиправною відмову ВЧ НОМЕР_1 , яка оформлена листом від 09 листопада 2024 року №08/58705/24-Вн, у прийнятті рішення про звільнення з військової служби військовослужбовця, інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія другого зенітно-ракетної застави другої прикордонної комендатури швидкого реагування солдата ОСОБА_1 з підстав, передбачених підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої та за абзацом 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт про звільнення з військової служби військовослужбовця солдата ОСОБА_1 за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої та за абзацом 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що 09 жовтня 2024 року він звернувся з рапортом до ВЧ НОМЕР_1 про клопотання щодо його звільнення з лав Державної прикордонної служби України за сімейними обставинами, а саме здійснювати постійний догляд за матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи та погребує постійного стороннього догляду. До рапорту було додано: копія довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ №745210 від 20 серпня 2024 року; копію свідоцтва про народження позивача; копію довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб від 23 серпня 2024 року № 1577; копію довідки від 24 вересня 2024 року № 1913; копію висновку ЛКК № 1909 від 23 серпня 2024 року ОСОБА_2 ; копію висновку № 1910 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковні хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 23 серпня 2024 року ОСОБА_2 ; копію карти РНОКПП ОСОБА_1 ; копію карти РНОКПП ОСОБА_2 ; копію паспорта ОСОБА_2 ; копію паспорта ОСОБА_1 ; копію витягу № 1577 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 23 серпня 2024 року; витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 ; копію акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду.

За результатом розгляду рапорта позивача відповідач 09 листопада 2024 року надав відповідь № 08/58705/24, якою відмовив у звільненні з військової служби у зв`язку відсутністю документів, які підтверджують необхідність постійного догляду за особою з інвалідністю І або II групи і документів, які підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.

З таким твердженням відповідача позивач не погоджується, оскільки відповідач не звернув увагу на наступні документи, які до рапорту додав позивач, а саме: копію свідоцтво про народження, що підтверджувало ступінь спорідненості між позивачем та його матір`ю ОСОБА_2 ; копію довідки виконкому Лиснянської селищної ради від 24 вересня 2024 року № 1813 про те, що матір позивача ОСОБА_2 зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_1 , який проживав за цією адресою без реєстрації; копію довідки про склад сім`ї, видану виконавчим комітетом Лиснянської селищної ради від 23 серпня 2024 року № 1577 про те, що матір позивача ОСОБА_2 , вдова і на даний момент, оскільки її син служить в прикордонній службі ІНФОРМАЦІЯ_1 , склад її сім`ї складається з однієї особи, а саме - ОСОБА_2 , матері позивача; витяг від 23 серпня 2024 року № 2024/010132034 з реєстру територіальних громади, копію витягу від 23 серпня 2024 року № 1577, копію витягу від 24 вересня 2024 року № 1812 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, що матір одна зареєстровано та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; копію акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 25 вересня 2024 року, згідно з яким родинний зв`язок між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 першого ступеня спорідненості, остання є матір`ю ОСОБА_1 . Родинний зв`язок щодо осіб другого та третього ступеня споріднення - відсутній.

На думку позивача, відповідач формально розглянув рапорт позивача, а тому відмова відповідача від 09 листопада 2024 року № 08/58705/24-Вн є протиправною.

Ухвалою суду від 10 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 23 грудня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ВЧ НОМЕР_1 06 січня 2025 року подала відзив на позовну заяву, вказуючи не те, що військовослужбовці Державної прикордонної служби України, з 24 лютого 2022 року здійснюють заходи передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» та Закону України «Про державну прикордонну службу» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості.

Частинами п`ятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Позивач призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а не як помилково зазначає представник позивача щодо проходження позивачем військової служби за контрактом.

Позивач виявив бажання звільнитися за підставою передбаченою пунктом 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за якою військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Таким чином, для звільнення позивачу необхідно надати: документи, які підтверджують необхідність постійного догляду за особою з інвалідністю І або ІІ групи; документи, які підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.

У разі, якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення наявні, також військовослужбовець додатково має надати докази того, що членам сім`ї необхідний постійний догляд за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відповідно до Положення про проходження служби (пункт 288) до рапорту військовослужбовця додаються підтверджуючі документи для прийняття рішення про звільнення.

З підтверджуючих документів до рапорту долучено: копію довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 745210 від 20 серпня 2024 року ОСОБА_2 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копію довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб від 23 серпня 2024 року № 2577; копію довідки від 24 вересня 2024 року № 1913; копію висновку ЛКК № 1909 від 23 серпня 2024 року ОСОБА_2 ; копію висновку № 1910 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 23 серпня 2024 року ОСОБА_2 ; копію паспорта ОСОБА_1 ; копію картки платника податків ОСОБА_1 ; копію паспорта ОСОБА_2 ; копію картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 ; копія акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 ; копію витягу № 1577 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 23 серпня 2024 року.

На підтвердження спорідненості між позивачем та ОСОБА_2 надано свідоцтво про народження.

На підтвердження наявності інвалідності у ОСОБА_2 надана довідка до акта огляду МСЕК 12 ААГ №745210 від 20 серпня 2024 року, згідно з якої стає зрозумілим, що матері позивача встановлено ІІ групу інвалідності. Інвалідність встановлено довічно. У наданій довідці не зазначено необхідність здійснення за ОСОБА_2 «постійного догляду», лише зазначено «нагляд нефролога». У свою чергу, Законом визначена необхідність здійснення «постійного догляду».

Пункт 1 Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи» (далі - Положення № 1317), визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

На підставі підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане виконанням ними трудових обов`язків.

З урахуванням положення підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 стає зрозумілим, що у разі встановлення ІІ групи інвалідності МСЕК має визначити як наслідок потребу у постійному догляді, нагляді або допомозі. У разі відсутності потреби у постійному догляді, нагляді або допомозі МСЕК встановлює лише інвалідність.

Сама по собі наявність інвалідності ІІ групи у матері позивача не надає право на звільнення за сімейними обставинами, оскільки має бути взаємозв`язок між інвалідністю ІІ групи та необхідністю здійснення постійного догляду за такою особою. Тільки у такому поєднанні можливе звільнення військовослужбовця з військової служби.

Вказане свідчить, що довідка до акта огляду МСЕК 12 ААГ № 745210 від 20 серпня 2024 року підтверджує лише наявність інвалідності, а необхідність здійснення постійного догляду - не підтверджує.

Представник позивача обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вважає, що медичний висновок від 23 серпня 2024 року № 1909 беззаперечно підтверджує необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 .

У свою чергу, відповідач вважає, що вказаний висновок не може бути прийнятий до уваги, з огляду на наступне:

По-перше, положеннями пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено: «…необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи…».

На переконання відповідача, законодавець приймаючи даний пункт (мова йде про першу частину речення), не передбачив надання інших документів, крім документу який підтверджує інвалідність особи. Тобто, надаючи довідку МСЕК про встановлення інвалідності І або ІІ групи (інвалідність встановлюється виключено МСЕК) має бути зазначено необхідність здійснення «постійного догляду».

Якщо розібрати останню частину речення пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» («…. або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я….») стає зрозумілим, що законодавець в цьому випадку передбачив альтернативний варіант підтвердження потреби «постійного догляду», а саме висновок МСЕК або ЛКК.

ОСОБА_2 є особою інвалідністю ІІ групи, якій МСЕК не визначив необхідність здійснення постійного догляду, а пунктом 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не передбачено альтернативного варіанту підтвердження необхідності здійснення постійного догляду у вигляді надання висновку ЛКК.

По-друге, Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року у справі № 120/1909/23 і від 13 червня 2024 року у справі № 520/21316/23 були зроблені висновки не тільки про документи, які можуть підтверджувати необхідність здійснення постійного догляду, а й роз`яснено поняття «сторонній догляд» та «постійний догляд».

Отже, поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», адже перше вказує на те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. При цьому, «постійний догляд» це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження постійно.

В медичному висновку від 23 серпня 2024 року № 1909 визначена потреба у «сторонньому допомозі та догляду», а не у «постійному догляді».

Таким чином, медичний висновок від 23 серпня 2024 року №1909 не є належним та допустимим документом, який підтверджує потребу у «постійному догляду».

Окремо варто звернути увагу на висновок № 1910 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 23 серпня 2024 року.

Під час прийняття рішення встановлено, що вказаний висновок відповідає встановленій формі та містить всі необхідні реквізити визначені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року № 407.

Проте, висновок № 1910 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі не є належним та допустимим доказом необхідності здійснення «постійного догляду» за ОСОБА_2 , оскільки не містить таких рекомендацій.

Натомість, вказаним висновком визначені соціальні послуги «догляд вдома» та «отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи».

Разом з тим, підставою для звільнення є саме необхідність здійснення постійного догляду. Як зазначалось вище, саме по собі поняття «догляд вдома» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк останнє передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.».

Вказаний висновок повністю узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного суду від 21 лютого 2024 року у справі № 120/1909/23.

Отже, висновок № 1910 не є належним та допустимим доказом необхідності здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 .

Окремо відповідач звертає увагу, на «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення». На думку відповідача, до рапорту додатково не надані документи, які б свідчили про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , наприклад - чи є ще діти, окрім позивача, рідні брати або сестри ОСОБА_2 , онуки (оскільки позивач був одружений).

Відповідачем не заперечується, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи.

Членами сім`ї першого ступеня споріднення вважаються батьки, чоловік або дружина, діти, у тому числі усиновлені.

Членами сім`ї другого ступеня споріднення вважаються рідні брати та сестри, баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.

Відповідачу не відомо, до рапорту та до позову не долучені докази щодо наявності або відсутності у ОСОБА_2 інших дітей, братів, сестер, онуків.

До рапорту долучена довідка від 24 вересня 2024 року № 1913, в якій зазначено, що позивач мешкає без реєстрації за однією адресою з ОСОБА_2 .

В указаній довідці не зазначено з якого періоду, по який позивач мешкав зі своєю матір`ю, в останній зазначено «проживав за однією адресою без реєстрації». Не зрозуміло, що саме підтверджується цією довідкою, адже ОСОБА_2 встановлено інвалідність ІІ групи з 20 серпня 2024 року. Як наголошує позивач ОСОБА_2 необхідний постійний догляд з 23 серпня 2024 року.

Згідно з паспортними даними, ні відповідачу, ні суду не відомо де насправді зареєстрований позивач та взагалі позивач одружений чи розлучений, є діти (якого віку) або немає. Всі ці обставини позивачем не підтверджені.

Представник позивача зазначає в позові, що відповідачем не зазначено перелік документів, якими необхідно підтвердити необхідність здійснення постійного догляду, наявність або відсутність інших осіб.

Відповідач звертає увагу суду, що Законом такий перелік не визначений, тому відповідач на власний розсуд не може вимагати від військовослужбовця підтвердження тієї чи іншої обставини. Відповідач розглядає подані рапорти, з урахуванням наданих документів.

Разом з тим, наявність або відсутність інших дітей у ОСОБА_2 , наприклад, може бути підтверджена витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження. Це ж стосується щодо підтвердження або спростування наявності дітей у позивача.

Також, представник позивача вважає, що акт про встановлення факту здійснення постійного догляду від 25 вересня 2024 року є належним документом.

Відповідач не погоджується, та не приймає вказаний акт до увагу, з огляду на наступне.

Акт про встановлення факту здійснення постійного догляду від 25 вересня 2024 року відповідає встановленій формі та містить всі необхідні реквізити визначені постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (зі змінами від 16 серпня 2024 року).

У свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - постанова № 560), пункт 1 якої визначає: механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з організації проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період; процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів; процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи; процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення; організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби; процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період; механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.

Таким чином, вказаний акт в першу чергу необхідний для військовозобов`язаних, які здійснюють постійний догляд, як один з документів який надає право на відстрочку (у сукупності з іншими, визначеними у постанові № 560).

Як зазначалось вище, позивач призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, згідно з наказом начальника загону від 22 серпня 2024 року № 786-ОС «Про особовий склад» прибув для подальшого проходження служби з Головного центру підготовки особового складу, з 22 серпня 2024 року.

Відповідач звертає увагу суду, що підставою для переміщення військовослужбовця є наказ Голови служби від 24 липня 2024 року № 1297-ОС.

Інвалідність ІІ групи ОСОБА_2 встановлено з 20 серпня 2024 року згідно з довідок ЛКК потреба у «постійному сторонньому допомозі та догляду», «денного догляду» визначена з 23 серпня 2024 року. Саме з цієї дати представник позивача пов`язує потребу у постійній сторонній допомозі та догляду за ОСОБА_2 .

Проте, у цей час позивач вже був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та згідно наказу начальника загону від 22 серпня 2024 року № 786-ОС «Про особовий склад» прибув для подальшого проходження служби 22 серпня 2024 року, відтак положення постанови № 560 на дані правовідносини не розповсюджуються.

Крім того, за даними відділу кадрів позивач у вересні 2024 року, ні у відпустці, ні у відрядженні, ні на лікарняному не перебував, що унеможливлює здійснення ним постійного догляду за матір`ю, з 23 серпня 2024 року (згідно з висновків ЛКК) та складання цього акту.

З указаних причин, зазначений акт не був прийнятий до уваги, оскільки останній складений під час проходження військової служби позивачем, тобто фактично «постійний догляд» позивачем не здійснювався.

Інші документи, підтверджують ідентифікацію та реєстрацію осіб, що на результати розгляду не впливають.

Отже, доводи викладені у позовній заяві не спростовують рішення начальника загону, викладене у листі від 09 листопада 2024 року № 08/58705/24-Вн, а документи долучені до позовної заяви не підтверджують наявність підстав для звільнення підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини), якщо військовослужбовець не виявив бажання продовжувати військову службу пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підставою визначеною частиною 12 вказаної статті: у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Таким чином, рішення начальника загону прийняте в межах наданих повноважень та у спосіб визначений Законом.

На підставі вказаного, ВЧ НОМЕР_1 просить відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, з 22 серпня 2024 року і дотепер проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджується витягами з наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22 серпня 2024 року № 786-ОС «Про особовий склад» і від 28 серпня 2024 року № 806-ОС «Про особовий склад».

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22 серпня 2024 року № 786-ОС «Про особовий склад» солдата ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, який прибув для подальшого проходження служби з Головного центру підготовки особового складу, з 22 серпня 2024 року зараховано у списки особового складу та всі види забезпечення.

Підставою для винесення означеного наказу стали: наказ Голови Державної прикордонної служби України від 24 липня 2024 року № 1297-ОС, припис ВЧ НОМЕР_3 від 12 серпня 2024 року № 1990.

Згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28 серпня 2024 року № 806-ОС «Про особовий склад» солдата ОСОБА_1 призначено інспектором прикордонної служби 2 категорії - водієм другого зенітно-ракетного відділення прикордонної зенітно-ракетної застави другої прикордонної комендатури швидкого реагування.

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16 грудня 2024 року № 327-ВВ «Про особовий склад» солдату ОСОБА_1 , інспектором прикордонної служби 2 категорії - водієм другого зенітно-ракетного відділення прикордонної зенітно-ракетної застави другої прикордонної комендатури швидкого реагування, надано частину щорічної основної відпустки за 2024 рік тривалістю 13 календарних днів з місцем проведення відпустки у Черкаській області, смт Лисянка, з 16 грудня 2024 року.

09 жовтня 2024 року позивач звернувся до начальника зенітно-ракетної застави другої прикордонної комендатури швидкого реагування капітана ОСОБА_3 з рапортом № 26/52476/24-Вн, яким просив клопотання перед вищим командуванням про своє звільнення з військової служби відповідно до абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини або інші поважні причини, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), котрий є особою з інвалідністю І чи II групи за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступня споріднення такої особи, або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. В рапорті позивач зазначив, що його мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 20 вересня 2024 року є особою з інвалідністю ІІ групи, у зв`язку з тяжким захворюванням потребує постійного стороннього догляду. На даний час він є єдиним працездатним сином ОСОБА_2 , який фізично може доглядати за нею.

До рапорту додано такі документи (належним чином засвідчені копії): паспорт ОСОБА_1 ; РНОКПП ОСОБА_1 ; свідоцтво про народження ОСОБА_1 ; паспорт ОСОБА_2 ; РНОКПП ОСОБА_2 ; довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 745210 від 20 серпня 2024 року ОСОБА_2 ; акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 25 вересня 2024 року; довідка про склад сім`ї від 23 серпня 2024 року № 1577; довідка про постійне місце проживання до мобілізації від 24 вересня 2024 року № 1913; витяг від 23 вересня 2024 року № 1577; висновок від 23 серпня 2024 року № 1910; висновок ЛКК № 1909 від 23 серпня 2024 року; витяг з реєстру територіальної громади від 23 серпня 2024 року; витяг від 24 вересня 2024 року № 1812 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб.

Листом від 09 листопада 2024 року № 08/58705/24-Вн відповідач за результатами розгляду рапорту від 09 жовтня 2024 № 26/52476/24-Вн повідомив позивача, що відповідно до абзацу дванадцятого підпункту «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. У зв`язку із тим, що до рапорту для прийняття правового рішення не в повному обсязі надані документи, правових підстав для звільнення позивача з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини не має.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогоднішній день.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII, у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

За змістом частин першої та третьої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-XII).

За змістом підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Частиною дванадцятою статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Спір у цій справі виник у зв`язку з відмовою відповідача у звільненні позивача з військової служби за контрактом через сімейні обставини на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII. Підставою для такої відмови стало, ненадання військовослужбовцем (позивачем у справі) до рапорту про звільнення документів: які підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за матір`ю (особою з інвалідністю ІІ групи) та які підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.

Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження наявності підстав для звільнення з військової служби позивач надав довідку до акта огляду медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) серії 12 ААГ № 745210 від 20 серпня 2024 року, якою матері позивача - ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності довічно, та висновок від 23 серпня 2024 року № 1909, складений лікарсько-консультативною комісією (далі - ЛКК) ККЛ ЗТ № 2 філії «ЦОЗ» АТ «Укрзалізниця» (далі - ЛКК), відповідно до якого мати позивача потребує постійного стороннього допомоги та догляду.

Відмовляючи у звільненні з військової служби відповідач вказав, що вказаний висновок ЛКК не є належним документом для підтвердження обставин необхідності постійного догляду за хворою матір`ю, оскільки таким документом є лише медичний висновок МСЕК.

Отже, спірним у цій справі, зокрема, є питання допустимості висновку ЛКК на підтвердження необхідності здійснення позивачем постійного догляду за батьком та можливості його звільнення із військової служби за сімейними обставинами.

З огляду на вказане суд насамперед вважає за потрібне дослідити питання щодо того, який саме орган видає медичний висновок щодо необхідності здійснення постійного догляду.

Визначення терміна «медичний висновок» наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я» від 18 вересня 2020 року № 2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

У пункті 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05 жовтня 2020 року №705, термін «медичний висновок» вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.

У пункті 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337, термін «медичний висновок» визначено як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Отже, медичний висновок - це документ, який містить відомості про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення № 1317).

Відповідно до пунктів 19, 24 Положення № 1317 комісія (МСЕК) проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акту огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акту огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

З наведеного вбачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

Щодо повноважень ЛЛК і МСЕК на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або територіального органу Пенсійного фонду України, суду чи прокуратури.

Згідно з пунктом 4 Положення № 1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

- потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

- ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

- причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

- медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

Поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», адже перше вказує на те, ким надається догляд, а друге - коли надається такий догляд. При цьому, «постійний догляд» - це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження - постійно.

Водночас відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 квітня 2008 року № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункт 1 розділу III).

За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи: 1) форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці, відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»; 2) висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі». Згідно з пунктами 3, 4 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі форми первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року №407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі». Згідно з пунктами 2, 3 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації № 025/о «Медична карта амбулаторного хворого №__», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974.

Також повноваження ЛЛК визначені у наказі Міністерства охорони здоров`я України від 31 липня 2013 року № 667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання». Так, у затвердженій вказаним наказом Інструкції мова йде про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31 липня 2013 року № 667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8).

Повертаючись до підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII, суд зазначає про недосконалість та неузгодженість термінів у нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.

Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317, є підстави для висновку, що вона визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду, то на переконання суду, такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема: 1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31 липня 2013 року № 667.

Такий правовий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 лютого 2024 року у справі №120/1909/23 за подібних обставин справи, суті спору і правового регулювання.

За наведених обставин твердження відповідача про те, що у спірному випадку для підтвердження необхідності постійного догляду за матір`ю позивач мав надати лише висновок МСЕК є помилковим, оскільки необхідність постійного стороннього догляду за може підтверджуватися відповідним медичним висновком ЛКК.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 червня 2024 року у справі № 520/21316/23 (див. пункт 88).

Відповідач у відзиві на позовну заяву здійснював посилання на вказану постанову Верховного Суду, що свідчить про його обізнаність з цією правової позицією.

Крім того, суд звертає увагу, що наданий позивачем висновок ЛЛК від 23 серпня 2024 року № 1909 відповідає встановленій формі та містить всі необхідні реквізити, визначені Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я», що також не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву.

За вказаних обставин суд вважає, що вказаний висновок ЛЛК є належним доказом на підтвердження наявності у позивача підстав для звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII

Також суд звертає увагу відповідача, що на підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення позивачем до рапорту додано наступні документи:

- копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , що підтверджує його ступінь споріднення з ОСОБА_2 ;

- копію довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб від 23 серпня 2024 року, складеної виконавчим комітетом Лиснянської селищної ради, в якій зазначено, що матір позивача ОСОБА_2 - вдова і до складу її сім`ї входить одна особа - сама ОСОБА_2 ;

- витяг від 23 серпня 2024 року № 1577 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, згідно з яким за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована лише одна особа - ОСОБА_2 ;

- копію довідки виконавчого комітету Лиснянської селищної ради від 24 вересня 2024 року № 1813, в якій зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_1 , який проживав за цією адресою без реєстрації

- копію акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 25 вересня 2024 року, складений за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, згідно з яким родинний зв`язок між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 першого ступеня спорідненості, остання є матір`ю ОСОБА_1 ; родинний зв`язок щодо осіб другого та третього ступеня споріднення - відсутній.

Разом з тим, відповідач належної оцінки вказаним документам не надав, зазначивши в оскаржуваному рішенні лише, що до рапорту не долучені документи, які свідчать про відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення або документи які підтверджують, що інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

За вказаних обставин суд не може визнати обґрунтованою і мотивованою відмову ВЧ НОМЕР_1 у прийнятті рішення про звільнення з військової служби, яка оформлена листом від 09 листопада 2024 року №08/58705/24-Вн, оскільки відповідач не надав належної оцінки усім доводам, зазначеними позивачем у рапорті від 09 жовтня 2024 року, які можуть бути підставою для звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII, а тому така відмова є протиправною.

Оскільки відповідач належним чином не розглянув рапорт ОСОБА_1 від 09 жовтня 2024 року, то в контексті спірних правовідносин суд може лише зобов`язати останнього повторно розглянути рапорт про звільнення його з військової служби та прийняти відповідне рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем розглянуто по суті рапорт позивача та листом від 09 листопада 2024 року №08/58705/24-Вн відмовлено в звільненні з військової служби з наведенням підстав відмови.

У пункті 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Таким чином, лист ВЧ НОМЕР_1 від 09 листопада 2024 року №08/58705/24-Вн є актом індивідуальної дії, тобто, рішенням суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Вказане свідчить, що рішення ВЧ НОМЕР_1 , оформлене листом від 09 листопада 2024 року №08/58705/24-Вн, про відмову у звільненні ОСОБА_1 з військової служби, не відповідає вимогам пунктів 1, 3 частини другої статті 2 КАС України, оскільки прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень, але не у спосіб, визначений законодавством та не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Крім того, відповідно до частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Отже, способом захисту порушеного права, встановленим Кодексом адміністративного судочинства України, є саме визнання протиправним та скасування індивідуального акта.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним:

- визнати протиправним та скасувати рішення ВЧ НОМЕР_1 , оформлене листом від 09 листопада 2024 року №08/58705/24-Вн, про відмову у звільненні ОСОБА_1 з військової служби;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби військовослужбовця за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на вказане позовні вимоги підлягають задоволенню лише зі словесним корегуванням обраного представником позивача способу судового захисту.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

З огляду на те, що судом встановлено порушення відповідачем конституційного права позивача на перерахунок пенсії як складової частини права на соціальний захист, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ), оформлене листом від 09 листопада 2024 року №08/58705/24-Вн, про відмову у звільненні ОСОБА_1 з військової служби;

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби військовослужбовця за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Кисіль