Справа № 160/33103/24
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛуніної О.С
за участі секретаря судового засіданняКамінської С.В.
представника позивача представника відповідача Куриленко О.А. Верешка С.В.
- визнати протиправним та нечинним рішення 45 сесії 8 скликання Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 11 липня 2024 р. №2122-45/VIII «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки комунальної власності Миколаївської сільській раді».
У судовому засіданні 16.01.2025 року представник позивач підтримав позицію, яка вказана в позовній заяві, що оскаржене рішення має ознаки нормативно-правового акту та просила розглядати справи у відповідності до вимогам ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України. Представник відповідача заперечував щодо відповідності оскаржуваного рішення вимогам ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України.
У судовому засіданні 16.01.2025 проголошено вступну і резолютивну частину ухвали.
Розглянувши питання щодо відповідності рішення 45 сесії 8 скликання Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 11 липня 2024 року №2122-45/VIII «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки комунальної власності Миколаївської сільській раді» вимогам ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступних висновків.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 264 КАС України передбачено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
За визначеннями наведеними в пунктах 18, 19 частини першої статті 4 КАС України, нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Порядком подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 № 34/5 (у редакції Наказу Міністерства юстиції України від 15.05.2013 № 883/5) визначено, що нормативно-правовий акт - офіційний документ, прийнятий уповноваженим на це суб`єктом нормотворення у визначеній законом формі та порядку, який встановлює норми права для неозначеного кола осіб і розрахований на неодноразове застосування.
До нормативно-правових актів відносяться прийняті уповноваженими органами акти, які встановлюють, змінюють норми права, носять загальний чи локальний характер, розраховані на невизначене коло осіб та застосовується неодноразово.
Натомість акти індивідуальної дії спрямовуються на врегулювання конкретних актів соціальної поведінки; поширюються лише на персонально визначених суб`єктів; містять індивідуальні приписи (веління, дозволи), розраховані на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації, тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією; не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; не мають зворотної дії в часі.
У справі, що розглядається, позивачем оскаржується прийняте відповідачем рішення 45 сесії 8 скликання Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 11 липня 2024 р. №2122-45/VIII «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки комунальної власності Миколаївської сільській раді».
Зазначеним рішенням органу місцевого самоврядування затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки комунальної власності Миколаївської сільській раді, яка розроблялась, зокрема, з метою визначення розміру земельного податку.
З огляду на наведене, суд зазначає, що рішення 45 сесії 8 скликання Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 11 липня 2024 р. №2122-45/VIII «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки комунальної власності Миколаївської сільській раді» є нормативно-правовим актом, оскільки прийняте уповноваженим на те суб`єктом владних повноважень, змінює норми права, поширюється на невизначене коло осіб (платників земельного податку, коло яких не є конкретно визначеним) та розраховане на довгострокове та неодноразове застосування.
Аналогічних правових висновків про те, що рішення органу місцевого самоврядування з приводу затвердження нормативної грошової оцінки земель відноситься до нормативно-правових актів неодноразово висловлювались Верховним Судом, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №461/8220/13-а та постановах Верховного Суду від 14.05.2020 у справі №280/2100/19, від 10.06.2021 у справі №823/902/17.
Також, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 264 КАС України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом усього строку їх чинності.
Так, відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 13.03.2019 у справі №712/8985/17:
«… дія нормативно-правового акту є постійною тривалий час і не обмежується його разовим застосуванням. Відповідно, чинним нормативно-правовим актом суб`єктивні права, свободи чи інтереси можуть порушуватися неодноразово, тобто постійно, упродовж усього часу чинності такого акту.
Тому, факт порушення прав, свобод чи інтересів, у разі дії чинного нормативно-правового акту, може мати триваючий характер. Оскільки чинний нормативно-правовий акт може обумовлювати триваюче порушення суб`єктивних прав, свобод чи інтересів, то, відповідно, строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи слід розраховувати від усього часу чинності (тривалості дії) нормативно-правового акту.»
Крім того, статтею 264 КАС України закріплено особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень.
Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, для оскарження нормативно-правових актів органів місцевого самоврядування передбачена інша процедура, ніж та, що передбачена для оскарження актів індивідуальної дії.
Такий порядок, серед іншого, передбачає обов`язкове оприлюднення інформації про розгляд справи для належного повідомлення усіх зацікавлених осіб.
При цьому, за правилами частини 7 статті 264 КАС України, якщо оголошення опубліковано своєчасно, вважається, що всі заінтересовані особи належним чином повідомлені про судовий розгляд справи. Скарги на судові рішення в цій справі таких осіб, якщо вони не брали участі у справі, залишаються без розгляду.
За таких обставин, дотримання порядку розгляду справ щодо оскарження нормативно-правового акту забезпечить дотримання прав усіх зацікавлених осіб на участь в розгляді цієї справи.
У постанові від 09.12.2020 №813/746/18 Верховний Суд дійшов наступного висновку:
«…для оскарження нормативно-правових актів місцевого органу виконавчої влади передбачена інша процедура, ніж та, що передбачена для оскарження актів індивідуальної дії. Зважаючи на можливість багаторазового застосування нормативно-правового акта та поширення відповідних вимог на невизначене коло осіб, у випадку відкриття провадження у справі щодо оскарження нормативно-правового акта відповідач повинен виконати покладений на нього судом обов`язок опублікувати оголошення про це у виданні, в якому вказаний акт був або мав бути офіційно оприлюднений з урахуванням правил Указів Президента України "Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ним чинності" від 10 червня 1997 року № 503/97, "Про опублікування актів законодавства України в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" від 13 грудня 1996 року № 1207/96.
Недотримання встановленого законом спеціального порядку розгляду спорів про визнання нечинним нормативно-правого акта є істотним порушенням процесуального права, який впливає на права та інтереси інших осіб, на яких поширюється дія нормативно-правового акта.»
Відповідно до ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, суд вказує на те, що, дотримання такого порядку є важливим для цієї категорії публічно-правових спорів з огляду на те, що законодавством передбачено як особливий порядок прийняття нормативно-правових актів, зокрема, оприлюднення таких актів, так і особливий порядок їх оскарження, з обов`язковим оприлюдненням інформації про таке оскарження.
Недотримання встановленого законом спеціального порядку розгляду спорів про визнання нечинним нормативно-правого акта є істотним порушенням процесуального права, який впливає на права та інтереси інших осіб, на яких поширюється дія нормативно-правового акта.
Відповідно до частин 1-3 статті 12 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно з ч. 5 ст. 12 КАС України, умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.
Разом з тим, п. 1 ч. 4 ст. 12 КАС передбачено, що виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 173 КАС України, завданням підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.
Керуючись ст.ст. 248, 256, 264, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
Зобов`язати Миколаївську сільську раду Синельниківського району Дніпропетровської області надати суду докази публікації оголошення до початку наступного підготовчого засідання.
Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складений 27.01.2025 року.

Суддя О.С. Луніна