Справа № 760/27134/24
Суддя: Тесленко І. О.
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/781/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» січня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Тесленко І.О.,

за участі секретаря судового засідання Бережної С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3, ) про оскарження постанови про накладення адміністративного штрафу від 15.10.2024,

встановив:

у жовтні 2024 року позивач ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Зубцова О. О., звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції про оскарження постанови про накладення адміністративного штрафу.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 жовтня 2024 року справу передано до провадження судді Тесленко І.О. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справ 29 жовтня 2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15.10.2024 року співробітником поліції Дарницького УП ГУ НП у м. Києві винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовано не в автоматичному режимі серії ЕНА № 03269626 від 15 жовтня 2024 щодо порушення п.п. 5.1.6. ПДР, а саме за порушення правил користування ременями безпеки та накладення на позивача ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 121-5 КУпАП. Сторона позивача не згодна з вказаною постановою і вважає її незаконною та винесеною безпіставно. Правові підстави подачі адміністративного позову. Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта власдних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Предметом оскарження у даній справі є постанова працівника патрульної поліції по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху про накладення адміністративного стягнення передбаченого ст. 121-5 КУпАП. Відповідно до ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема на спори щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб. Відповідно до ст. 153 КАС України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановлений цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). Обґрунтування незаконного та безпідставного рішення. Згідно положенням ст. 3 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», військове командування, в межах повноважень, визначених цим Законом та Указом Президента України про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, затвердженим Верховною Радою України, видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану. Постановою КМУ від 29.12.2021 № 1455 «Про затвердження Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан», передбачено, що особливий режим встановлюється шляхом видання наказу військовим командуванням разом з військовою адміністрацією (у разі її утворення), яким призначається комендант, а також визначаються: завдання коменданта, повноваження щодо забезпечення єдиного управління визначеними силами та засобами Держспецтрансслужби, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Національної поліції, СБУ, ДПС, ДМС, ДСНС, військових адміністрацій (у разі їх утворення) та координації їх дій під час здійснення заходів особливого режиму. Виконання завдань з координації та здійснення контролю за несенням служби патрулями покладається на коменданта, якому підпорядковані патрулі. Особовий склад патруля під час виконання завдань за призначенням здійснює свої повноваження в порядку, передбаченому законодавчими актами, якими визначені повноваження військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів, до складу яких вони належать. Відповідно до п. 5 та п. 7 постанови № 1456 від 29.12.2021 року «Про затвердження Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану», право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта. Положеннями ст. 18 ЗУ «Про Національну поліції» встановлено, що Поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 15 жовтня 2024 року близько 14 годин позивач ОСОБА_1 керуючи транспортний засіб марки «Mercedes-Benz GLS 350», д/н НОМЕР_2 , був зупинений воєнним на мобільному блокпосту при заїзді у м. Київ з боку Бориспільського шосе для перевірки документів. В подальшому після зупинки військовим транспортного засобу до позивача підійшов працівник патрульної поліції та всупереч вимогам ст. ст. ч. 3 ст. 18, 32, 35 ЗУ «Про Національну поліції», попросив надати документи, що посвідчують особу, посвідчення водія на право керування Т/3, свідоцтво про реєстрацію Т/3. Після перевірки вищевказаних документів, незважаючи на відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу та перевірки документів, працівником патрульної поліції постановлено оскаржувану постанову за начебто порушення п.п. 5.1.6. ПДР, а саме за порушення правил користування ременями безпеки, що тягне за собою адміністративну відповідальність відповідно до ст. 121-5 КУпАП. На прохання водія ОСОБА_1 надати докази передбачені чинним законодавством, відповідно яким працівник патрульної поліції зафіксував вчинення позивачем адміністративного правопорушення, на що працівником патрульної поліції не надано. У зв`язку з цим ОСОБА_1 повідомив, щоб розгляд справи відбувся за участю адвоката з можливістю наданням обґрунтованих пояснень та з ознайомленням доказами адміністративної справи, на що працівник патрульної поліції повідомив, що про дату та час розгляду вищевказаної постанови серії ЕНА № 03269626 від 15.10.2024 року повідомлять або за допомогою засобів поштового зв`язку, або за номером телефону НОМЕР_3 . 16.10.2024 року позивачу на застосунок «Дія» та на застосунок «Приват24» прийшло смс повідомлення про накладення штрафу та сплату за вищевказані начебто порушення з терміном та реквізитами на оплату. Варто зауважити, що працівником патрульної поліції постанову про вчинення адміністративного правопорушення серії ЕНА № 03269626 від 15.10.2024 року на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 не вручено, та її направлено за допомогою засобів поштового зв`язку AT «Укрпошта», про що позивач дізнався під час спілкування з оператором гарячої лінії Департаменту патрульної поліції 23.10.2024 року. На час подання позову, постанова про вчинення адміністративного правопорушення серії ЕНА № 03269626 від 15.10.2024 року передбаченого ст. 121-5 КУпАП до позивача ОСОБА_1 не надійшла, чим не уможливлює ознайомитись останього з доказами, згідно яким притягнуто його до адміністративної відповідальності. Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: ознайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Звертаємо увагу шановного суду, що п. 8 розділом 3, наказом від 07.11.2015 № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», зазначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Якщо при складанні протоколу (якщо складення протоколу передбачається КУпАП) особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи, їй за місцем проживання (перебування), роботи надсилається повідомлення про запрошення до підрозділу поліції (додаток 4) на розгляд справи. Приписами ч. 3 ст. 288 КУпАП, визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, та передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящий посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський Кодексом чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному адміністративного судочинства встановленими цим Кодексом. Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ст. 121-5 КУпАП працівники патрульної поліції діють не як самостійний суб?єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і ї територіальних органів. Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст. 222 - 244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб?єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 по справі № 742/2298/17 та від 26.12.2019 по справі № 724/716/16-а та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї позовної заяви. Органом Національної поліції, у даній справі, є Департамент патрульної поліції, від імені якого працівник патрульної поліції уповноважений накладати адміністративні стягнення та розглядати справи про адміністративні правопорушення. Отже, право позивача на ознайомлення з доказами вчинення адміністративного правопорушення не було реалізоване працівником патрульної поліції, останній виніс оскаржувану постанову без будь-якої підготовки до розгляду справи. Крім того, не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу; особі, яка притягається до адміністративної відповідальності належним чином не було роз`яснено процесуальні права, а головне - не були дослідженні докази. В свою чергу це свідчить про винесення Інспектором поліції постанови з порушенням вимог ст.ст. 278, 279 КУпАП. Крім того, розгляд справи фактично був відсутній, були допущені порушення вимог, передбачених ст. 268 КУпАП, чим порушено права, честі, гідності та свобод громадянина, що охороняється Кодексом України про адміністративні правопорушення. У зв`язку з чим, просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 03269626 від 15.10.2024, постановлену працівником патрульної поліції, якою притягнуто ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за порушення правил користування ременями безпеки (п.п. 5.1.6. ПДР), що тягне за собою адміністративну відповідальність передбаченого ст. 121-5 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень, а провадження у справі закрити за відсутності в діях позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 складу даного адміністративного правопорушення.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року позовну заяву, залишено без руху. На виконання вимог ухвали від 08 листопада 2024 року про залишення позову без руху на адресу суду 13 листопада 2024 року надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Інших процесуальних дій не вчинялось.

24 грудня 2024 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву у якому зазначив, що твердження позивача, викладенні у позові, є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного. Щодо правомірності винесення Постанови та притягнення Позивача до адміністративної відповідальності. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення (стаття 8 КУпАП). Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил Дорожнього Руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху. Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють ПДР. Відповідно до пункту 1.1 ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Пунктом 2.3.в ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними. Частиною п`ятою статті 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема за порушення правил користування ременями безпеки тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів. Стаття 35 Закону України «Про Національну поліцію» зазначає випадки у разі яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. До них також відносяться, якщо водій порушив ПДР. Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної Постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП). Відповідно до статті 252 КУпАП та п. 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р., поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/ розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення Такого ж висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів Шостого апеляційного адміністративного суду в своїй постанові від 11.06.2019 у справі № 379/78/19. Важливо зазначити, що Інспектор діяв відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі - Інструкція) та до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", таким чином зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення, а також фіксація номерного знаку (оптичний диск з відеозаписом розгляду справи додається до матеріалів справи) (надалі - Відеозапис) Як вбачається з Відеозапису, Інспектор ознайомив Позивача з правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, однак, під час розгляду справи жодних клопотань від Позивача щодо залучення адвоката або ознайомлення з доказами не надходило. Лише після роз`яснення прав щодо оскарження та сплати постанови, Позивач повідомив, що отримувати копію оскаржуваної постанови не буде та сказав надіслати її. Статтею 217 КУпАП передбачено, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків. Положеннями статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції та від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, в тому числі справи про правопорушення правил дорожнього руху передбачені частиною 3 статті 122 КУпАП. Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної Постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Щодо підстав перевірки документів. Пунктом 24 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» (надалі - Закон) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості. Стаття 32 Закону зазначає випадки у разі яких поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, а саме: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утримання військовополонених; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо - транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення. Відповідно до пункту 7 «Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу, вантажів, службових приміщень, житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану», затвердженого Постановою КМУ №1456 від 29.12.2021, уповноважена особа має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, зокрема у випадках, якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом. Відповідно до Постанови КМУ №1455 від 29.12.2021 «Про затвердження Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» блокпост - посилений контрольно-пропускний пункт, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюється на вході/виході (в`їзді/виїзді) на територію/з території, де введено воєнний стан і встановлено особливий режим (за винятком державного кордону), на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів, багажу та вантажів, позиції вогневих засобів та бойової техніки, місця для відпочинку та забезпечення життєдіяльності особового складу, який виконує завдання на такому пункті, до складу якого можуть входити службові особи військових формувань та правоохоронних органів, які відповідно до закону залучені до здійснення заходів правового режиму воєнного стану. У п. 20.1 вищевказаної постанови КМУ зазначено, що на блокпостах проводиться перевірка документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи. Одним із документів, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус - є посвідчення водія, відповідно до ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Таким чином, враховуючи вищевикладене, поліцейські на виконання своїх законних повноважень щодо забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, в умовах воєнного стану мають право на застосування превентивних заходів, таких як перевірка документів; обмеження пересування особи, транспортного засобу. Такі заходи є необхідними в умовах воєнного стану для захисту прав і свобод громадян, дотримання громадського порядку, недопущення правопорушень. Правові висновки аналогічні за своєю юридичною суттю викладені колегією Третього апеляційного адміністративного суду у постанові від 06 лютого 2024 року у справі №280/1710/23. Щодо доводів представника позивача, що Інспектором не дотримано положень статтей 278, 279 КУпАП, потрібно зазначити, що такі на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення, оскільки на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги частини 4 статті 258, відповідно до якої, постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення. Такого висновку також дійшов Київський апеляційний адміністративний суд у своєму рішенні від 06.06.2018 справа № 755/5170/18. Слід зазначити, що Відповідачем виконано вимоги ухвали суду від 20.11.2024 про витребування матеріалів справи, що стали підставою винесення оскаржуваної постанови, тому просимо суд під час розгляду справи врахувати надані докази при прийнятті рішення. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову.

Крім того, 24 грудня 2024 року представником відповідача подано до суду заяву про виконання ухвали суду до якої додано, зокрема, відеофайл.

15 січня 2025 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив у якій представником позивача вказано наступне. Під час вивчення відзиву за позовну заяву та додатки до нього встановлено, що представником позивача Несторович Аліною Сергіївною надано: Довіреність на представництво інтересів та Виписка з ЄДР, однак доказів, що мають значення для судової справи, представником не надано, чим вбачається порушення вимог чинного законодавства. Зміст відзиву зводиться до того, що, на думку представника відповідача, єдиний доказ - постанова інспектора Струкова Віктора Михайловича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 15.10.2024 серії ЕНА № 3269626 має бути прийнятий судом як беззаперечний та достатній. Щодо посилання представника відповідача на те, що працівник поліції не зобов`язаний збирати докази вчинення особою адміністративного правопорушення, а «Позивач не надав доказів своєї невинуватості», слід зазначити наступне. Із оскаржуваною постановою позивач не згоден, оскільки жодного пункту ПДР не порушував. Вказав, що матеріали справи не містять доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України та належно підтверджували факт допущення ним порушення ПДР, відповідальність за яке передбачено ч. 5 ст. 121 КУпАП. Ані оскаржувана постанова, ані матеріали справи не містять достатніх відомостей про факт належної фіксації допущеного правопорушення належно встановленим технічним приладом. Натомість притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В судові засідання, призначені на 11.12.2024 року, 29.01.2025 року позивач, представник позивача та представник відповідача не з`явились. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

29 січня 2025 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява щодо розгляду справи за відсутності позивача та представника позивача.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Відповідно до роздруківки «Штрафи ПДР», Постановою ЕНА 03269626 від 15 жовтня 2024 року, винесено штраф у розмірі 510,00 грн., за порушення правил користування ременями безпеки або шоломами - ст. 121-5 КУпАП, транспортний засіб MERCEDES-BENZ GLS 350, номер НОМЕР_2 , дата вчинення правопорушення 15.10.2024 року (а.с. 14).

Самої постанови, що оскаржується, позивачем до матеріалів справи надано не було. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року витребувано від Департаменту патрульної поліції матеріали справи, що стали підставою винесення постанови ЕНА № 03269626 від 15 жовтня 2024 року. При цьому, разом з заявою про виконання ухвали суду, 24.12.2024 року представником відповідача надано суду тільки Довіреність, виписку з ЄДР та файл в форматі mp4.

Суд враховує, що факт винесення Постанови серії ЕНА №03269626 від 15.10.2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП підтверджується відповідачем, про що зазначено, зокрема, у відзиві на позовну заяву.

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_1 , доданих до позовної заяви, 15.10.2024 близько 14 години він кермував автомобілем марки MERCEDES-BENZ GLS 350, номер НОМЕР_2 та був зупинений на блокпосту при заїзді у м. Київ з боку Бориспільського шосе для перевірки документів. До нього підійшов поліцейський та попросив показати документи. Після перевірки документів поліцейський повідомив його, що виписав штраф за непристібнутий ремінь. На його вимогу доказів надано йому не було, на прохання відкладення розгляду на зручний час відмовлено. За словами працівника поліції йому повідомлять про розгляд постанови або письмово або по телефону. На наступний день йому прийшло повідомлення про те, що працівник поліції виніс постанову без його участі та без можливості побачити докази та надати пояснення (а.с. 15).

Згідно до платіжної інструкції №0.0..1 від 23.10.2024 року, ОСОБА_1 було сплачено на рахунок Казначейства України 510,00 грн., призначення платежу ЕНА 3269626 (а.с. 13).

Судом було досліджено оптичний диск з відеозаписом, наданий відповідачем, який містить у собі відеофайл щодо спілкування ОСОБА_1 з працівником поліції, при цьому, суддя зважає на те, що зазначений відеофайл не містить у собі інформації щодо руху транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 з порушеннями вимог ч. 5 ст. 121 КУпАП, а саме керування позивачем транспортним засобом з порушенням правил користування ременем безпеки або шоломами.

Крім того, з врахуванням не надання до матеріалів справи оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, суд позбавлений можливості встановити чи містить вона інформацію щодо фіксування правопорушення на відповідну камеру (або бодікамеру) для вирішення питання щодо допустимості відповідного доказу, наданого до матеріалів справи.

Як вбачається з положень ч. 5 ст. 121 КУпАП, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.п. «в» п.2.3. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Згідно до п.1.10. Правил дорожнього руху, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Таким чином, зазначеними нормами передбачено обов`язок водіїв користуватися засобами пасивної безпеки при русі транспортного засобу.

Натомість, суду не було надано будь - яких доказів того, що позивачем під часу руху транспортного засобу під його керуванням не було здійснено користування пасками безпеки.

Згідно ч. 3 ст. 288 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Тобто, оскарження постанови про адміністративне правопорушення, яка була складена в порядку КУпАП відбувається з врахуванням особливостей КАС України. Це узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у справі №524/5536/17 від 15.11.2018 року.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Матеріали справи, станом на момент розгляду справи, не містять будь - яких належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII встановлено основні повноваження поліції.

Як вбачається з п. 11 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII, поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Отже, згідно Конституції України та Закону України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII, поліцейський, під час виконання своїх службових обов`язків, зобов`язаний діяти виключно на підставі у порядку у межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією України, Законами України, зокрема КУпАП, іншими нормативно - правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

В силу вимог встановлених правил ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху: створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам. При цьому водій має право відступати від вимог Закону та відповідно правил дорожнього руху лише в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян.

Згідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання законності.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р. (Заява № 16437/04), зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. вищенаведене рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ч. 1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, закон покладає на відповідача обов`язок довести законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, направленого на переслідування особи позивача в порядку КУпАП.

Матеріали справи не містять будь - яких належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Отже, підсумовуючи викладене, суд вважає позовні вимоги позивача до Департаменту патрульної поліції Національної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 03269626 від 15.10.2024 року, постановленої працівником патрульної поліції, якою притягнуто ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи штраф в сумі 510,00 грн. на підставі оскаржуваної постанови, був сплачений позивачем.

З врахуванням того, що суд дійшов висновку про необхідність скасування постанови серія ЕНА № 03269626 від 15.10.2024, сплачений на її виконання штраф підлягає поверненню позивачу.

Крім того, представник позивача в позовній заяві просив стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10000 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

При зверненні до суду з позовом позивачем було сплачено судовий збір, що підтверджується платіжною інструкцією 0.0..1 від 25.10.2024 ркоу (а.с. 29).

Частиною 1 статтею 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З врахуванням того, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, сплачений при зверненні до суду судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань.

Згідно до ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 16 квітня 2022 року, справа №727/4597/19 зробив висновок, що з вимог статті 134 КАС України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Так представником позивача надано до матеріалів справи копію Договору про надання правничої допомоги від 24 травня 2024 року, додатку №1 до зазначеного договору - гонорар адвоката (договірна ціна договору) від 16 жовтня 2024 року, акту приймання наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 24.05.2024 року, датований 16 жовтня 2024 року, який містить у собі інформацію щодо переліку наданих послуг, тривалості (год.) та вартості (грн.) та платіжну інструкцію 2.88163637.1 від 29.01.2025 року на суму 10 000,00 грн.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд звертає увагу на те, що дана категорія справи відноситься до справ незначної складності, а Єдиний державний реєстр судових рішень містить велику кількість судових рішень щодо справ у аналогічних правовідносинах, що не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів, пошуку в Єдиному державному реєстрі судових рішень та вивчення практики в аналогічній категорії справ. Окрім цього суд зауважує, що предмет спору не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, враховуючи співрозмірність понесених витрат із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача в розмірі 5 000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 139, 227, 244, 246 - 248, 250, 251, 286, 293 КАС України, суд, -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3, ) про оскарження постанови про накладення адміністративного штрафу від 15.10.2024, задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №03269626 від 15.10.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму штрафу, сплаченого ОСОБА_1 на виконання Постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №03269626 від 15.10.2024 року, у розмірі 510,00 грн. (п`ятсот десять грн. 00 коп.).

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять грн. 60 коп.).

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч грн. 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Тесленко