Справа № 420/26232/24
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/26232/24

Перша інстанція: суддя Єфіменко К.С.,

повний текст судового рішення

складено 14.10.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 та просила:

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо прийняття ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації;

- зобов`язати скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 04.03.2022 року №38 про призначення ОСОБА_1 на посаду та зарахування її до списків особового складу;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що станом на момент звернення до суду позивачка, яка є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_2 , куди була переміщена (переведена) з ВЧ НОМЕР_1 під час проходження військової служби, потребує визнання прийняття на військову службу по мобілізації незаконним, у зв`язку з чим бажає бути виключеною зі списків особового складу ВЧ, де проходить службу зараз, з тих підстав, що заява ОСОБА_1 про прийняття на військову службу від 04.03.2022 р., рапорт про прийняття справ та посади ОСОБА_1 від 04.04.2022 р. та рапорт про прийняття справ та посади ОСОБА_1 від 01.04.2022 р. є підробленими, а сама позивачка ніколи не складала та не підписувала таких документів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянтка просила його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_2 , куди була переміщена (переведена) з ВЧ НОМЕР_1 під час проходження військової служби.

04.03.2022р. ОСОБА_1 подала заяву на ім`я командира ВЧ НОМЕР_1 , в якій просила прийняти її на військову службу по мобілізації.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 04.03.2022р. №38 ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу та призначено на посаду бойового медика 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 .

Документи про проходження служби ОСОБА_1 були направлені військовою частиною у ІНФОРМАЦІЯ_1 20.04.2022р. для видачі їй військового квитка, який їй і було видано.

Вважаючи прийняття на військову службу по мобілізації незаконним, та, відповідно, бажаючи бути виключеною зі списків особового складу військової частини, де проходить службу зараз, позивачка звернулась до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою було виявлено бажання служити добровільно та подано до ВЧ НОМЕР_1 відповідну заяву. Крім того, з позивачкою було проведено бесіду як з кандидатом на військову службу по мобілізації, що підтверджується аркушем бесіди. Також, суд вказав на необґрунтованість доводів позивачки про підроблення підпису, оскільки ніяким іншим чином, аніж добровільно звернувшись до військової частини із заявою про прийняття на військову службу, позивачка не могла почати свою військову службу, а тим паче проходити її.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною третьою та четвертою статті 2 Закону №2232-ХІІ визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Цим Законом гарантуються військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, в тому числі передбачає охорону здоров`я, медичну допомогу військовослужбовців, а також відповідну допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності внаслідок поранення при виконанні обов`язків військової служби.

Згідно з частиною дев`ятою статті 1 Закону України №2232-ХІІ (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;

призовники - особи, приписані до призовних дільниць;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до положень частин другої, третьої статті 2 Закону №2232-XII проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Згідно ч.1-3 ст.1 Закону №2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно ч.12 ст.1 Закону №2232-XII, жінки, які перебувають на військовому обліку, можуть бути призвані на військову службу чи залучені для виконання робіт із забезпечення оборони держави у воєнний час у добровільному порядку. У мирний час жінки можуть бути прийняті на військову службу та службу у військовому резерві тільки в добровільному порядку (за контрактом).

Жінки виконують військовий обов`язок на рівних засадах із чоловіками (за винятком випадків, передбачених законодавством з питань охорони материнства та дитинства, а також заборони дискримінації за ознакою статі), що включає прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, проходження служби у військовому резерві, виконання військового обов`язку в запасі та дотримання правил військового обліку.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.03.2022р. ОСОБА_1 подала заяву на ім`я командира ВЧ НОМЕР_1 , в якій просила прийняти її на військову службу по мобілізації.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 04.03.2022р. №38 ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу та призначено на посаду бойового медика 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 .

Після цього, документи про проходження служби ОСОБА_2 були направлені ВЧ НОМЕР_1 у ІНФОРМАЦІЯ_1 20.04.2022р. для видачі їй військового квитка, який їй і було видано.

Колегія суддів наголошує, що з метою удосконалення військового обліку військовослужбовців та військовозобов`язаних рядового, сержантського, старшинського складу, офіцерів запасу Указом Президента України за №582/2016 від 30.12.2016 затверджено Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу та Положення про військовий квиток офіцера запасу.

Відповідно до Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу (далі - військовий квиток) є документом, що посвідчує особу військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) та визначає належність його власника до виконання військового обов`язку (пункт 1 Положення).

Військовий квиток є єдиним для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної спеціальної служби транспорту та інших утворених відповідно до закону військових формувань, а також для військовозобов`язаних і резервістів (пункт 2 Положення).

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу військові квитки видаються районними (об`єднаними районними), міськими (районними у містах, об`єднаними міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) у таких випадках: призову або прийняття на військову службу; зарахування до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти; прийняття на службу у військовому резерві Збройних Сил України та інших утворених відповідно до закону військових формувань; припинення альтернативної (невійськової) служби у разі закінчення строку її проходження; зняття з військового обліку за станом здоров`я у випадках, визначених Міністерством оборони України (якщо раніше військовий квиток не видавався); виключення з військового обліку за станом здоров`я (якщо раніше військовий квиток не видавався); позбавлення військового звання офіцерського складу.

При цьому, як вірно зауважив суд 1-ї інстанції, до повноважень ВЧ НОМЕР_1 не входить мобілізаційна підготовка та мобілізація громадян, військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, особовий склад військової частини формується з числа осіб, які виявили бажання служити добровільно, а також тих, які були розподілені на службу у ВЧ НОМЕР_1 рішенням органів ТЦК та СП.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що позивачкою було виявлено бажання служити добровільно та подано до ВЧ НОМЕР_1 відповідну заяву. Крім того, з позивачкою було проведено бесіду як з кандидатом на військову службу по мобілізації, що підтверджується відповідним аркушем бесіди.

Рапортом командиру ВЧ НОМЕР_1 від 04.03.2022 року позивачкою підтверджено, що нею справи та посаду бойового медика 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 прийнято та вона приступила до виконання службових обов`язків.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 01.04.2022р. №66 солдата ОСОБА_1 , бойового медика 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, переведено на посаду старшого бойового медика 2 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 , BOC-878978A, з 01 квітня 2022 року.

Рапортом командиру 2-ї стрілецької роти від 01.04.2022 року позивачкою підтверджено, що нею справи та посаду старшого бойового медика прийнято та вона приступила до виконання службових обов`язків.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 20.11.2022р. №299 позивачку відряджено до ВЧ НОМЕР_3 на 5 діб з 21 листопада 2022 року по 26 листопада 2022 року з метою проведення занять з тактико-спеціальної підготовки особового складу, залученого до медичної евакуації.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.11.2022р. №305 позивачка вважається такою що прибула та приступила до виконання службових обов`язків.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 09.11.2023р. №315 позивачку було відряджено до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, м.Львів, на 26 діб з 11 листопада 2023 року по 06 грудня 2023 року з метою якісної підготовки бойових медиків Сил ТрО ЗС України.

Сертифікатом військового досягнення від 06.12.2023 року підтверджено відвідування позивачем курсу бойового медика.

Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_4 (з основної діяльності) від 09.12.2023 року №105 вбачається, що солдат ОСОБА_2 вважається такою, що в період з 08 по 09 грудня 2023 року склала вихідний контроль знань прискореного навчального курсу за програмою Фахова підготовка бойового медика взводу (ВОС-878), затвердженого ТВО командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 07.05.2023 року. Також, позивачці видані відповідні свідоцтво та сертифікат від 09.12.2023 року.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 11.12.2022р. № 48 позивачка вважається такою що прибула та приступила до виконання службових обов`язків.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 за весь строк військової служби у ВЧ НОМЕР_1 не зверталася до командування ВЧ НОМЕР_1 з приводу прийняття та проходження її служби, більш того, виконувала накази командування ВЧ та проходила фахову підготовку.

При цьому, апеляційний суд відхиляє доводи позивачки щодо підроблення її підпису та службових документів, оскільки, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, ніяким іншим чином, ніж добровільно звернувшись до військової частини із заявою про прийняття її на військову службу, позивачка не могла почати свою військову службу, проходити її та виконувати накази командування.

Більш того, доводи щодо підробки підпису та документів ґрунтуються виключно на твердженнях заявниці та не підтверджені жодними доказами: апелянткою не надано ані висновку експерта щодо встановлення факту підробки підпису, ані доказів звернення до правоохоронних органів та вироку суду про визнання винними будь-яких осіб у вчиненні кримінального правопорушення за фактом підробки підпису та службових документів.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук