Справа № 200/433/25
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2025-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про забезпечення позову

24 січня 2025 року Справа №200/433/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волгіної Н.П., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення адміністративного позову у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними та скасування наказів, рішення комісії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Колесніченко Інну Володимирівну, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування відстрочки, яка надавалася позивачу;

- визнати протиправними та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 1 грудня 2024 року № 481 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації» в частині призову на службу по мобілізації солдата ОСОБА_1 , та похідного від нього наказу начальника військової частини НОМЕР_2 про зарахування до особового складу військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 ;

- зобов`язати уповноважену особу/посадову особу Військової частини НОМЕР_1 видати наказ, яким виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з дня набрання рішення суду законної сили.

Ухвалою від 24 січня 2025 року відкрито провадження у справі за даним позовом; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Разом із адміністративним позовом позивачем подано клопотання про забезпечення адміністративного позову шляхом:

- зупинення дії наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 1 грудня 2024 року № 481 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації» в частині призову на службу по мобілізації солдата ОСОБА_1 , та похідного від нього наказу начальника військової частини НОМЕР_2 про зарахування до особового складу військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 ;

- заборони посадовим/службовим особам військової частини НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії щодо переміщення позивача для проходження військової служби до інших військових частин до набрання законної сили судовим рішення у цій адміністративній справі.

В обґрунтування поданого клопотання ОСОБА_1 зазначає, що його мобілізація на військову службу відбулась незаконно, оскільки на момент мобілізації він мав право на відстрочку від призову на військову службу до 30 червня 2026 року як студент вищого навчального закладу та відомості про це були наявні станом на час прийняття відповідачами спірних рішень/наказів у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що підтверджується витягом із застосунка «Резерв+», а отже, мали бути відомими відповідачам.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (п. 1); або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (п. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведені приписи, суд розглядає заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в письмовому порядку без повідомлення учасників справи.

Розглядаючи заяву позивача про забезпечення позову та наявні у справі матеріали, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами; суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

З аналізу наведених приписів слідує, що забезпечення позову здійснюється з метою гарантування виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог та спрямоване на те, щоб не допустити настання незворотних наслідків стосовно відновлення порушеного права.

Суд вважає за необхідне зауважити, що інститут забезпечення позову за своєю сутністю та з урахуванням європейського досвіду є інститутом попереднього судового захисту порушеного права. На цій стадії процесу суд не констатує факт порушення права, однак забезпечує можливість виконання судового рішення, яке може бути прийнято на користь позивача за наслідком розгляду справи.

Конституційний Суд України в рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рн/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (ст. 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (ст. 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (ст. 13) (п. 9 мотивувальної частини рішення).

Європейський суд з прав людини у своєму рішення від 23 січня 2014 року № 19336/04 Справа East/West Alliance Limited проти України вказав, що межі обов`язків за ст. 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за ст. 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача (див., серед інших джерел, вищезазначене рішення у справі Аксой проти Туреччини, п. 95, та рішення у справі Кудла проти Польщі [ВП], заява N 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI) (п. 227).

Отже, існування інституту забезпечення позову обумовлено потребою в ефективному юридичному захисті прав та інтересів людини; ефективне використання інституту забезпечення позову унеможливить порушення права людини, яке, на думку останньої, є порушеним.

У заяві про забезпечення позову позивач просить, крім іншого, просить суд зупинити дію:

наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 1 грудня 2024 року № 481 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації» в частині призову на службу по мобілізації солдата ОСОБА_1 ;

наказу начальника військової частини НОМЕР_2 про зарахування до особового складу військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 .

Положеннями ст. 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням а б о має визначений строк.

Наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 1 грудня 2024 року № 481 як і наказ начальника військової частини НОМЕР_2 про зарахування до особового складу військової частини НОМЕР_1 в розумінні ст.4 КАС України є актами індивідуальної дії, які вичерпали свою дію після їх виконання, а саме: після призову позивача на військову службу по мобілізації (перший наказ), після зарахування позивача до особового складу військової частини НОМЕР_1 (другий наказ).

Зупинення дії акту індивідуальної дії, дія якого вже вичерпана, є неможливим.

Як наслідок, заява позивача про забезпечення позову шляхом зупинення дії зазначених наказів задоволенню не підлягає.

Щодо заяви про забезпечення позову в частині заборони посадовим/службовим особам військової частини НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії щодо переміщення позивача для проходження військової служби до інших військових частин до набрання законної сили судовим рішення у цій адміністративній справі, суд зазначає таке.

Частиною 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII) встановлено, що стосовно військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; […].

Як вбачається з доданих до позовної заяви та заяви про забезпечення позову матеріалів, в тому числі військового квітка НОМЕР_3 , листа ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13 січня 2025 року № 07/128, позивача було взято на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_4 з 2 листопада 2021 року; по 30 червня 2026 року надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації; тип відстрочки: аб. 2 ч. 3 ст. 23.

Відповідно до довідок від 12 вересня 2023 року № 2501-20/71, від 5 грудня 2024 року № 25.01-20/256, виданих ВСП «Донецький фаховий коледж Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля», а також наказу зазначеної навчальної установи від 21 серпня 2023 року № 25.01-01/38, позивач з 1 вересня 2023 року навчається у ВСП «Донецький фаховий коледж Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля» денного відділення за спеціальністю «Агрономія»; строк закінчення навчання червень 2026 року.

Згідно із записами у військовому квітку НОМЕР_3 , позивача 30 листопада 2024 року взято на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_5 (другий відділ) та знято з військового обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_6 від 1 грудня 2024 року № 481 позивача з 1 грудня 2024 року призвано на військову службу по мобілізації до військової частини НОМЕР_1 .

У зв`язку із призовом на військову службу позивача знято з військового обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 з 1 грудня 2024 року.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до довідки від 25 грудня 2024 року № 7681, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , позивач перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 з 1 грудня 2024 року у статусі військовослужбовця (звання солдат).

Верховний Суд у постанові від 3 травня 2023 року у справі № 640/15534/22 вказав, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Отже, фактичні обставини справи, в тому числі питання щодо правомірності / неправомірності рішень відповідачів, які оскаржуються позивачем, підлягають встановленню і доведенню на підставі зібраних у справі доказів та аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини, під час вирішення справи по суті.

Разом із цим суд зазначає, що відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»: призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають: 1) здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній ч. 2 ст. 10 Закону України "Про освіту", а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури).

Дана норма є імперативною, вичерпною та не передбачає додаткових умов чи альтернатив окрім вказаних у цій нормі закону.

У випадку задоволення позовних вимог позивача, в тому числі, в частині зобов`язання відповідних посадових осіб військової частини НОМЕР_1 видати наказ, яким виключити позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , стане неможливим, а ефективний захист порушеного права позивача, за захистом яких він звернувся до суду з даним позовом, без вжиття заходів забезпечення позову буде істотно ускладнено, оскільки переведення позивача до іншої військової частини призведе як до необхідності зміни суб`єктного складу учасників справи, так і до припинення правовідносин між позивачем і відповідачем - відповідною військовою частиною.

Відтак, рішення суду про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виключити позивача зі списків особового складу військової частини, в якій позивач вже не проходитиме службу на момент набрання рішенням законної сили, не забезпечить ефективної реалізації прав позивача за наслідком прийнятого судом рішення у цій справі, оскільки у військової частини НОМЕР_1 вже не буде повноважень на звільнення позивача з військової служби, а так само на виключення позивача зі списків особового складу іншої військової частини і для захисту свого порушеного права позивачу доведеться докласти значних зусиль, у тому числі, через необхідність звернення з новим позовом до іншої військової частини, яка не є учасником даної справи, та до якої позивач буде (може бути) направлений наказом командира військової частини НОМЕР_1 .

Враховуючи викладене, за висновком суду наявні підстави вважати, що не вжиття заходів забезпечення у вигляді заборони військовій частині НОМЕР_1 переводити позивача на службу до іншої військової частини може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача в цій справі.

Як наслідок, наявні підстави для забезпечення позову, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України.

При цьому суд зауважує, що забезпечення мобілізації в Україні є надважливим завданням у воєнний час, однак, у даному випадку, мобілізація має становити баланс між приватним інтересом мобілізованого та публічним інтересом держави. Віднайти такий баланс у разі спору можливо лише за наслідками розгляду справи по суті та прийняття відповідного судового рішення.

На переконання суду, вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб не суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та забезпечить ефективність судового захисту у разі задоволення цього позову. Водночас такий захід забезпечення позову відповідає положенням Кодексу адміністративного судочинства України та не відноситься до переліку заборон щодо забезпечення позову, передбачених цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 156, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову - задовольнити частково.

Заборонити військовій частині НОМЕР_1 в особі його посадових осіб вчиняти дії щодо переміщення ОСОБА_1 для проходження військової служби до інших військових частин до набрання законної сили судовим рішення у даній справі.

В задоволенні заяви про забезпечення позову в іншій частині відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дати її підписання та підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Копію ухвали про забезпечення позову негайно надіслати сторонам по справі.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Н.П. Волгіна