Справа № 420/26814/24
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Одеса

Одеський кружний адміністративний суд у складі судді Хлімоненкової М.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач, з урахуванням уточненого адміністративного позову просить суд:

1. визнати протиправними дії військово частини щодо застосування до ОСОБА_1 катувань та жорстокого поводження щодо відмови у надання йому медичної допомоги, проведення службового розслідування без пояснень та документів ОСОБА_1 щодо захворювання, відмови/перешкоджанню у звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби в запас за сімейними обставинами на підставі абз.5 пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 закону «Про військовий обов`язок та військову службу»;

2. Зобов`язати військову частину в особі її командира звільнити військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби в запас за сімейними обставинами на підставі абз.5 пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 закону «Про військовий обов`язок та військову службу»;

3. Зобов`язати військову частину в особі її командира виключити військовослужбовця ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини та направити його особову справу до відповідного ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановки на військовий облік.

4. У разі задоволення позовних вимог, ухвалити судове рішення й в частині встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання військову частину НОМЕР_1 у місячний строк з дня набрання чинності судового рішення подати звіт про його виконання до Одеського окружного адміністративного суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , під час якої до нього застосовувалися заходи психологічного та фізичного примусу шляхом залишення без води, їжі, боєприпасів у полі в ямі. Після цього він потребував медичної допомоги, про що звернувся до майора ОСОБА_2 з відповідним рапортом про направлення до медслужби. Рапорт майором не був розглянутий, медична допомога не надавалась, замість цього ОСОБА_1 направлено на проходження ВЛК, яку він пройшов у травні 2024 року за 1 день, і в довідці ВЛК № 6263/1 від 03.05.2024 року було зазначено, що у солдата ОСОБА_1 вертеброгенний попереково-крижовий радикуліт з ураженя 1,5,S1 коринців праворуч з больовим синдромом, і що це захворювання так, пов`язане з проходженням військової служби. Надалі, ОСОБА_1 офіційно звернувся до ВЧ НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 зі скаргами на розлад адаптації, і йому було поставлено діагноз F43.2 розлад адаптації, тривожно-інсомнічний синдром, логоневроз клінічно і порекомендовано огляд психіатра та обмеження психо-емоційних навантажень на 10 днів без госпіталізації.

Позивач наголошує на тому, що керівництвом відповідача було відмовлено йому у наданні відпустки та направленні на лікування. При цьому умислу на дезертирство та залишення військової частини у нього не було, оскільки від повідомив через адвоката, що знаходився у ВЧ НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 зі скаргами на психічний стан та необхідність вгамувати стійкий больовий синдром у попереку.

Також позивач зазначає про те що, 27.07.2024 року подав до керівництва відповідача у с. Чорноморське власноруч написаний рапорт на звільнення за ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» з додатками (копією свідоцтва про шлюб, довідки МСЕК про інвалідність дружини) однак, керівництво відповідача не надало ходу по підлеглості зазначеному рапорту. Тоді позивач звернувся до адвоката з проханням оформити направлення рапорту про звільнення до керівництва відповідача. Адвокат 02.08.2024 року направила засобами поштового зв`язку з описом вкладення адвокатський запит з додатками рапортом ОСОБА_1 , довідкою МСЕК та свідоцтвом про шлюб ОСОБА_1 з проханням повідомити причини не розгляду його рапорту та відсутності оформлення його звільнення з лав ЗСУ. Відповіді станом на день подачі позову адвокат так і не отримала.

Позивач вважає, що має право на звільнення з військової служби на підставі ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», відповідно до якої військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, можуть бути звільнені з військової служби під час воєнного стану через певні сімейні обставини або інші поважні причини, серед яких наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи.

Ухвалою суду від 09.09.2024 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Також, вказаною ухвалою суду у відповідача витребовувались додаткові письмові докази у справі.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що доводи позивача, які викладені в адміністративному позові, стосовно застосування психологічного та фізичного примусу до солдат, залишаючи їх без води, їжі, і боєприпасів у полі ями, нічим не підтвердженні. Окрім того, відповідно до норм Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки тощо.

Також відповідач вказує у відзиві, що у військовій частині НОМЕР_1 не обліковуються будь які рапорти ОСОБА_1 про направлення на проходження лікування або звільнення з військової служби. Позивачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував факт подачі своєму безпосередньому командирові вищезазначених рапортів, або факт спроби надсилання їх засобами поштового зв`язку на адресу військової частини НОМЕР_1 (саме рапортів). Військовою частиною НОМЕР_1 неодноразово надавались відповіді на адвокатські запити представника позивача.

Щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_1 відповідач зазначає, що відповідно до ч.12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», в редакції після внесення змін 18.05.2024, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, зокрема, під час дії воєнного стану у зв`язку із необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи. У довідці МСЕК не зазначено, що дружина позивача потребує постійного стороннього догляду, що є однією із умов, для звільнення із військової служби, на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у новій редакції. На думку відповідача, інші документи, не можуть підтвердити факт потреби у постійному сторонньому догляді.

Також відповідач вказує на те, що звернення позивача щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами були направлені численними адвокатськими запитами, у відповідях на які ОСОБА_1 було повідомлено що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника. Втім, ОСОБА_1 перебуває у самовільному залишенні частини з 06.05.2024 року(наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.05.2024 №141). За результатами проведеного службового розслідування, було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2024 №1542, відповідно до якого, на солдата ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА». Військовою частиною НОМЕР_1 були направлені копії матеріалів службового розслідування до Територіального управління Державного бюро розслідувань, з одночасним направленням копії супровідного листа до Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону та ІНФОРМАЦІЯ_2 до відома. Крім того, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України солдата ОСОБА_1 , увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 16 травня 2024 року.

Представник позивача надала до суду відповідь на відзив, у якій заперечила проти вказаних у відзиві обставин та зазначила, що ОСОБА_1 подавав рапорт на ім`я командира частини, однак він не був зареєстрований та взагалі прийнятий командиром частини відповідача. Більше того, ОСОБА_1 подав через адвоката нотаріально завірені копії документів про його право на звільнення. Також позивач вважає, що ним доведено факт наявності дружини інваліда з дитинства з когнітивними розладами і неможливістю самостійного догляду за собою, у якої є лише матір пенсіонер, яка є непрацездатною та сама потребує догляду.

Ухвалою суду від 29.01.2025 провадження у справі №420/26814/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в частині позовних вимог про визнання протиправними дій військової частини щодо застосування до ОСОБА_1 катувань та жорстокого поводження щодо відмови у надання йому медичної допомоги, - закрито на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження в адміністра

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, викладені сторонами у заявах по суті справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №159 від 24.06.2022, солдата запасу ОСОБА_1 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_3 зарахували до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення військової частини з 25.06.2022, призначити на посаду водія 3 евакуаційного взводу евакуаційної роти ремонтно-відновлювального батальйону і вважати таким, що 24.06.2022 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2820 грн на місяць, ШПК «солдат».

03 травня 2024 року позивач пройшов військово-лікарську комісію, про що йому видано довідку №6263/1 від 03.05.2024, згідно якої поставлений діагноз - вертеброгенний попереково-крижовий радикуліт з ураженням L5, S1 корінців праворуч з больовим синдромом при незначному порушенні функцій. Захворювання, так, пов`язане з проходженням військово служби. Остеохондроз, спондилоартроз попереково-крижового відділу, протрузії міжхребцевих дисків L4-L5, L5-S1 з больовим синдромом при незначному порушенні функцій. Захворювання, ні, не пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статей 23в, 64в графи ІІ Розкладу хвороб придатний до військової служби.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №141 від 06.05.2024, вважати таким, що вибув з оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » у самовільне залишення частини 06 травня 2024 року солдата ОСОБА_1 , водія 1 евакуаційного відділення 3 евакуаційного взводу евакуаційної роти ремонтно відновлювального батальйону. З 06 травня 2024 року зняти з грошового та речового забезпечення військової частини.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №1542 від 15.05.2024 Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 , з метою з`ясування причин та умов самовільного залишення частини військовослужбовцем ОСОБА_1 було проведено службове розслідування, за результатами якого за самовільне залишення місця розташування евакуаційної групи ремонтно-відновлювального батальйону без поважних причин поблизу населеного пункту Костянтинівка, Донецької області, що призвело до порушення вимог статті 6, абзаців 1, 2, 4 статті 11, статей 16, 127, абзаців 1, 3-5, 7-8, 12, 15-17 статі 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, 3, абзаців 1,5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на солдата ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «Сувора догана».

Відповідно до листа військової частини НОМЕР_1 №0666/35/4137 від 11.06.2024, наданого у відповідь на звернення представника позивача адвоката Шевченко Г.М. щодо надання направлення на лікування ОСОБА_1 , солдат ОСОБА_1 був представлений н медичний огляд ВЛК у військовій частині НОМЕР_3 , за рішенням №6263/1 від 03.05.2024 на підставі статей 23в, 64в графи ІІ Розкладу хвороб визнаний придатним до військової служби. Лікарями не вбачалося потреби в направлені військовослужбовця на стаціонарне лікування. Також у листі вказано, що ОСОБА_1 знаходиться у самовільному залишенні військової частини. Згідно наказу командира військової частини № НОМЕР_4 від 15.05.2024 солдат ОСОБА_1 , вважається таким, що залишив місце розташування підрозділу та відсутній на військовій службі без поважних причин з 06.05.2024.

Також листом №0666/35/5034 від 15.07.2024, наданим у відповідь на адвокатський запит від 05.05.2024, представника позивача повідомлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №1542 від 15.05.2024 було завершено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової служби солдатом ОСОБА_1 та його притягнено до дисциплінарної відповідальності з накладенням дисциплінарного стягнення у вигляді «Суворої догани». Крім того, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України солдата ОСОБА_1 увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 16 травня 2024 року.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача адвокат Шевченко Г.М. 02.08.2024 надіслала до військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит у якому просила розглянути його рапорт на звільнення і звільнити його зі служби у ЗСУ на підставі ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Окрім того, 23 липня 2024 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_5 , від 23.07.2024.

Згідно довідки Сер.МСЕ №012197 від 19.10.98, ОСОБА_3 , 1982 року народження, є інвалідом з дитинства 2-ї групи.

Згідно висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, виданим 07.06.2024 комунальним некомерційним підприємством «Южненська міська лікарня» Южненської міської ради, ОСОБА_3 проживає з ОСОБА_4 , яка постійно здійснює догляд за хворим і проживає за адресою: АДРЕСА_2 . За рівнем обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування, обмеження здатності контролювати свою поведінку. Хвора ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду.

Вважаючи протиправними дії військової частини щодо відмови у наданні медичної допомоги, проведення службового розслідування без пояснень та документів ОСОБА_1 , відмови у звільненні та з метою зобов`язання військової частини звільнити позивача з військової служби, останній звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено воєнний стан на території України з 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому, воєнний стан було продовжено. На час розгляду справи воєнний стан в Україні триває.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до ч.1, 3, 5 ст.1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає проходження військової служби.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Частинами 1, 4, 14 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п.4 ч.1 та ч.2 ст.24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Порядок та умови призупинення та продовження військової служби визначаються положеннями про проходження військової служби.

Підстави для звільнення з військової служби визначені ст.26 Закону №2232-XII, відповідно до пп. «г» п.2 ч.4 та п.3 ч.12 якої, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

- під час дії воєнного стану - через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану - необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Частиною 7 ст.26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначено порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі (далі-Положення №1153/2008).

Пунктами 144-1 та 144-2 Положення №1153/2008 визначено, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Відповідно до пунктів 225, 229 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

За наявності підстав, передбачених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовець може бути звільнений з військової служби під час досудового розслідування або судового провадження, якщо до нього не застосовано заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді затримання особи або запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи тримання під вартою, з одночасним повідомленням про звільнення відповідних органів досудового розслідування чи суду.

Згідно з пунктом 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яка визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 (надалі Інструкція №1153).

Згідно з пунктами 12.1. та 12.11. Інструкції №1153, в редакції чинній на час виникнення спірних відносин, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Пунктом 5 Додатку 19 до Інструкції №1153 визначено, що при поданні до звільнення з військової служби за підставами - через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Відповідно до п. 14.10 Інструкції №1153 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

З наведених положень вбачається, що проходження військової служби є обов`язком громадян України та безпосередньо передбачає захист Вітчизни, її незалежності та територіальної цілісності.

В той же час, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» закріплює право військовослужбовців на звільнення з військової служби за наявності підстав, виключний перелік яких визначений ст. 26 вказаного Закону.

Порядок звільнення з військової служби, перелік документів, які необхідно подати, та форма їх подання передбачені Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, якими визначено, що військовослужбовець, який бажає звільнитися з військової служби, подає по команді рапорт та оригінали документів, які підтверджують підстави звільнення.

Як встановлено судом, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 24.06.2022 та, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №141 від 06.05.2024, вважається таким, що вибув з оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » у самовільне залишення частини з 06.05.2024.

Згідно з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.09.2024 (номер кримінального провадження 0003215) Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління ДБР до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за фактом самовільного залишення 06.05.2024 ОСОБА_1 розташування військової частини поблизу АДРЕСА_3 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.4 ст.408 КК України.

Згідно з нормами ст.24 Закону №2232-XII та пунктів 144-1 та 144-2 Положення №1153/2008 з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань військова служба ОСОБА_1 є призупиненою, що в силу приписів п. 229 Положення №1153/2008 не є перешкодою для звільнення з військової служби з підстав, передбачених ст. 26 Закону №2232-XII (за винятком застосування до військовослужбовця застосовано заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді затримання особи або запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи тримання під вартою).

В той же час, обов`язковою умовою для звільнення військовослужбовця є подання по команді рапорту про звільнення та оригіналів документів, які підтверджують підстави для звільнення.

У позовній заяві позивач зазначає, що 27.07.2024 подав до керівництва відповідача у с. Чорноморське власноручно написаний рапорт на звільнення за ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з додатками (копією свідоцтва про шлюб, довідки МСЕК про інвалідність дружини), однак керівництво відповідача не надало ходу по підлеглості зазначеному рапорту. Тоді позивач звернувся до адвоката з проханням оформити направлення рапорту про звільнення до керівництва відповідача. Адвокат 02.08.2024 направила засобами поштового зв`язку з описом вкладення адвокатський запит з додатками рапортом ОСОБА_1 , довідкою МСЕК та свідоцтвом про шлюб з проханням повідомити причини нерозгляду його рапорту.

Проте, дані обставини не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Позивачем до суду не надано доказів подання (направлення) рапорту із додатками прямому командиру для його подальшого передання для вирішення питання про звільнення, а також до суду не надано копію такого рапорту.

До матеріалів позову додано опис вкладення в цінний лист, надісланий 02.08.2024 адвокатом Шевченко Г.М. на адресу військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якого листом надсилалися, зокрема, адвокатський запит, копія рапорту ОСОБА_1 , копія свідоцтва про шлюб, копія довідки МСЕК про інвалідність дружити. Також у відповіді на відзив представник позивача стверджує, що через адвоката подавалися саме нотаріально завірені копії документів, що прирівнюються до оригіналу.

Відтак, до військової частини надсилалася саме копія рапорту на звільнення. Проте, суд зауважує, що подання копії рапорту на звільнення не передбачено Положенням №1153/2008. Більше того не подання до суду примірника такого рапорту (копії рапорту) не дає можливість суду встановити відповідність змісту такого документу вимогам 233 Положення №1153/2008.

Також зі змісту опису вкладення не вбачається подання оригіналів (нотаріально завірених копій) додатків до рапорту, для підтвердження наявності підстав для звільнення, що свідчить проте, що такі не подавалися до військової частини.

Позивачем і до матеріалів справи додані прості копії свідоцтва про шлюб, довідки МСЕК про інвалідність дружини, що також опосередковано не підтверджує наявність таких нотаріально посвідчених копій документів на момент звернення до військової частини із рапортом на звільнення.

Відповідач заперечує факт подання рапорту на звільнення із долученими оригіналами (нотаріально посвідченими копіями) документів, що підтверджують наявність підстав для звільнення, відтак дана обставина підлягала доведенню позивачем.

Втім, позивачем не надано до суду належних доказів, що підтверджують його звернення до командира військової частини із рапортом на звільнення, зміст якого відповідає вимогам 233 Положення №1153/2008, та з долученими документами (в оригіналах чи нотаріально-посвідчених копіях), які підтверджують підстави для звільнення.

Оскільки обставина звернення позивача до командира військової частини із рапортом на звільнення встановленої форми та оригіналами документів, що підтверджують наявність підстав для звільнення, не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи, суд не вбачає протиправності в діях (бездіяльності) відповідача, а відтак і не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій військової частини щодо відмови/перешкоджанні у звільненні ОСОБА_1 з військової служби, зобов`язанні військової частини в особі її командира звільнити ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі абз.5 пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 закону «Про військовий обов`язок та військову службу» та у зобов`язанні військової частини виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини та направити його особову справу до відповідного ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановки на військовий облік.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій військової частини щодо проведення службового розслідування без пояснень та вивчення документів ОСОБА_1 щодо його захворювання, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 83, 84, 86 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Наказом Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі-Порядок №608), відповідно до пункту 3 Розділу ІІ якого, службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Згідно з п.1,3 розділу ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Відповідно до п.1 розділу V та пп.1, 4 розділу VІ Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

З наведених положень Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України вбачається, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право, зокрема, знати підстави проведення службового розслідування; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування тощо.

В той же час, у витязі із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1542 від 15.05.2024 Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 зазначено, що згідно з рапортом майора ОСОБА_5 стало відомо, що 06.05.2024 о 12.00 годині під час перевірки особового складу евакуаційної роти ремонтно-відновлювального батальйону поблизу населеного пункту АДРЕСА_3 було виявлено відсутність військовослужбовця військової служби ОСОБА_1 . На телефонні дзвінки ОСОБА_1 не відповідач, пошукові роботи результатів не дали.

Вказані обставини підтвердили інші опитані військовослужбовці. Також, лейтенант ОСОБА_6 зазначив, що ввечері 06.05.2024 солдат ОСОБА_7 вийшов на зв`язок та повідомив, що проходить лікування в м. Харків. На передодні 03.05.2024 він звернувся за медичною допомогою та пройшов військово-лікарську комісію, де був визнаний придатний до військової служби.

Пояснення від солдата ОСОБА_8 взяти не вдалося, у зв`язку із його відсутністю.

Суд зауважує, що до матеріалів справи позивачем надано консультативний висновок лікаря медичної частини НОМЕР_2 від 06.05.2024 та консультативний висновок лікаря Державної установи «Інститут патології хребта та суглобів ім. проф. М.І. Ситенка» від 07.05.2024. Інші документи про проходження позивачем обстеження чи лікування відсутні.

Вказане свідчить про те, що позивач проходив медичні обстеження лише 06.05.2024 та 07.05.2024, після чого міг повернутися до військової частини для продовження військової служби, надання пояснень в ході службового розслідування та документів на підтвердження стану свого здоров`я з наступним поданням рапорту для надання відпустки чи проходження лікування. Проте, позивач до військової частини не повернувся.

Окрім того, позивач наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, що винесений за результатами такого службового розслідування, не оскаржує, викладені у ньому обставини не спростовує.

Враховуючи викладене, суд не вбачає протиправності у діях військової частини щодо проведення службового розслідування без пояснень та вивчення документів ОСОБА_1 щодо його захворювання, адже характер вчиненого ним дисциплінарного проступку (самовільне залишення військової служби) передбачає його відсутність у військовій частині за місцем несення військової служби, а відтак і можливості відібрати у нього пояснення по суті вчиненого проступку.

Відтак, у вказаній частині позовних вимог також слід відмовити.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА