Справа № 505/4460/24
Суддя: Дзюбинський А. О.
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КОТОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 505/4460/24
Провадження № 2-а/505/85/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року місто Подільськ

Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Дзюбинського А.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Антонюк Ю.А.,

представника позивача адвоката Дрогобецької Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Котовського міськрайонного суду Одеської області справу в порядку адміністративного судочинства за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 13211 від 17.07.2024 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій учасників справи

27.11.2024 ОСОБА_1 звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови № 13211 від 17.07.2024 про притягнення до адміністративної ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що постановою № 13211 від 17 липня 2024 року, винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 , накладено на нього, штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів громадян, що дорівнює сумі 17 000 грн.

Із змісту зазначеної постанови вбачається, що 17.07.2024 року під час дії особливого періоду, мобілізації та військового стану до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Відповідач) прибув військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Під час перевірки документів було встановлено, що ОСОБА_1 16.10.2008 року знято з військового обліку військовозобов`язаних Доманівського району Миколаївської області у зв`язку з переїздом до с. Коси Котовського району. Після прибуття до постійного місця мешкання в с. Коси та з 10.07.2013 до с. Новоселівка Котовського району на військовий облік в передбачений законом семиденний строк не став.

На думку Відповідача, після семиденного строку ОСОБА_1 в подальшому, діяв з єдиним протиправним умислом, який спрямований на порушення правил військового обліку, ігнорував вимогу п. 1.1 Правил військового обліку призовників військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до якого військовозобов`язані повинні перебувати на військовому обліку за задекларованому (зареєстрованим) місцем проживання відповідних районних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки. За зареєстрованим місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 на військовий облік не ставав аж до 17.07.2024 року, коли вирішив припинити вказане правопорушення.

ІНФОРМАЦІЯ_6 зробило висновок, що в період з 16.10.2008 року по 17.07.2024 року всупереч вимог п.п. 3.1., 3.2. глави 3 розділу ІІ Положення про військо-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом МО України № 402 взагалі не проходив медичний огляд військово-лікарською комісією, чим порушив П.1.4. Правил військово обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до якого він повинен проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішенням територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та порушив вимоги П.1.10. Правил військово обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до якого він повинен звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, взагалі не звіряв свої персональні дані.

Відповідач вважає, що вказані правопорушення він скоював діючи за єдиним протиправним умислом спрямованим на порушення правил військового обліку тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Відповідач вважає, що за результатами розгляду адміністративної справи ним встановлено, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, тому постановлено накласти штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Позивач вважає постанову №13211 від 17.07.2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 , незаконною, передчасною та такою, що прийнята з порушенням вимог чинного законодавства України та є протиправною, такою що підлягає скасуванню, оскільки відсутні правові підстави притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, висновки та доводи, які викладені в постанові не відповідають дійсним обставинам справи, є необґрунтованими, безпідставними та не підтверджені належними та узгодженими між собою доказами, а сама постанова не відповідає вимогам законодавства та винесена посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_7 з перевищенням владних повноважень з наступних підстав.

Клопотання та інші процесуальні рішення в справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративну справу було розподілено, відповідно до вимог ст. 18, 31 КАС України, судді Котовського міськрайонного суду Одеської області Дзюбинському А.О.

Ухвалою суду від 28.11.2024 адміністративний позов прийнято до розгляду, призначено розгляд справи в судовому засідання, відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву, а також задоволено заяву позивача про витребування доказів.

29.11.2024 судове засідання не відбулось у зв`язку з ……..

Позиції сторін

В судовому засіданні представник позивача адвокат Дрогобецька Т.Ю. підтримала заявлений позов, зазначивши, що у оскаржуваній постанові № 13211 від 17.07.2024 року вказано, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, але на її розгляд не з`явився.

Даний факт не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки

З 11.07.2024 року Позивач прийшов для уточнення своїх персональних даних, пройшов військово-лікарську комісію, та був взятий на облік 16.07.2024 року.

17.07.2024 року Позивач особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 для отримання своїх документів.

Співробітники ІНФОРМАЦІЯ_1 перевіривши документи Позивача, повідомили про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, також повідомили, що складання протоколу та постанови займе деякий час, про що Позивач буде повідомлений окремо. Однак, ніяких повідомлень не надходило, Відповідачем копії документів не направлялись.

14.11.2024 року Позивач дізнався про арешт його карткового рахунку в рамках виконавчого провадження ВП № 76545106, відкритого постановою від 13.11.2024 року Подільським відділом державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягнення провадиться на підставі Постанови № 13211 від 17.07.2024 року, яка надійшла від ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнення штрафу державною виконавчою службою стягується у подвійному розмірі в сумі 34 000 грн.

Звертаю увагу, під час розгляду стосовно Позивача справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, Позивач був відсутній. Копія постанови не направлялась, Позивачем не отримувалась, в зв`язку з чим він звернувся до Відповідача із заявою від 15.11.2024 року (вх. № С-8401).

18.11.2024 року у ІНФОРМАЦІЯ_5 з супроводжуючим листом № 19234 отримана копія Постанови разом з копією Протоколу № 1387 від 17.07.2024 року. Позивач не є юридично обізнаною особою, тому поставив свій підпис про ознайомлення з Протоколом, не вказавши фактичну дату ознайомлення 18.11.2024 року.

Наголошуючи, дій спрямованих на порушення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів Позивач не вчиняв. Добровільно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення своїх персональних даних, а стосовно нього ще й склали протокол про адміністративне правопорушення, зі змісту якого йому не зрозуміло, що він порушив. У його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП. Докази правопорушення відсутні. Виклики до ІНФОРМАЦІЯ_1 йому не надходили.

Оскаржувана постанова винесена за наслідками розгляду протоколу № 1387 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 17.07.2024 року, до якого було додано: копія паспорта, РНОКПП, заява про взяття на військовий облік, та військовий квиток. Інших документів, які б підтвердили зазначений в Протоколі «єдиний протиправний умисел Позивача, спрямований на порушення правил військового обліку», не додано.

28.06.1992 року Позивач отримав військовий квиток серії НОМЕР_1 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_8 , був визнаний придатним до стройової служби та призваний на діючу військову службу та направлений у військову частину з 29.06.1992 року.

10.11.1993 року на підставі Указу Президента України № 244 звільнений (демобілізований) в запас та направлений в Доманівський РВК для взяття на облік, відповідно відмітки у військовому квитку 10.11.1993 року взятий на облік.

16.10.2008 року Позивача знято з обліку, в зв`язку із зміною місця проживання.

З 16.10.2008 по 26.06.2013 року було зареєстровано місце проживання за адресою: Котовський район, с. Коси, про що свідчить відмітка у паспорті Котовського МРВ ГУМВС в Одеській області.

З 10.07.2013 року по теперішній час місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 про що свідчить відмітка у паспорті Котовського РВ ГУДМС в Одеській області.

16.07.2024 року Позивача взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_9 , медичною комісією визнаний придатним до військової служби з переоглядом в липні 2025 року.

З 03.09.2007 по 10.04.2012 року офіційно працевлаштований ДЮСШ Котовського міського відділу освіти на посаді тренера-викладача відділення футболу.

З 11.04.2012 по 14.08.2024 року працював у Відділі освіти Котовської райдержадміністрації.

З 15.08.2024 року працює у Куяльницькому опорному закладі освіти.

Відтак, дії Позивача не були направлені на приховування місця перебування, відсутній протиправний умисел Позивача, спрямований на порушення правил військового обліку. Відповідачем розгляд справи було проведено поверхнево без належних доказів вини Позивача.

Є абсурдним висновок відповідача, що ОСОБА_1 з 16.10.2008 року порушує п.п.1.1., 1.4., 1.10. Правил військового обліку призовників військовозобов`язаних та резервістів, визначені додатком 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, оскільки до 30.12.2022 року даний порядок не діяв, а норма ч. 3 ст. 210 КУпАП введена в дію лише 19 травня 2024 року.

Зазначає, що в діях ОСОБА_1 відсутній складу адміністративного правопорушення, вважає, що винесена постанова не відповідає вимогам закону, оскільки вона винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій, а отже не підтверджує наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням викладеного представник позивача просила: постанову № 13211 від 17.07.2024 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, винесеної начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати.

В судове засідання представник ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений, про причини не явки суду не повідомив, разом з тим ІНФОРМАЦІЯ_10 до суду відзив на позов ОСОБА_1 до Котовського міськрайонного суду не надходив.

Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи

Дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами на підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст. 287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За приписами ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Таким чином, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.

Відповідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 268 КУпАП визначені права особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

Відповідач в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України не надав суду доказів, що розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбувався відповідно до вказаних вище вимог КУпАП.

Матеріали справи не містять належних доказів, що оскаржувана постанова прийнята в спосіб, який передбачений нормами КУпАП.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ (в редакції станом на час події - жовтень 2008 року) взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України: звільнені з військової служби в запас; звільнені з альтернативної (невійськової) служби; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; звільнені зі служби начальницького та рядового складу Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади з питань цивільного захисту, Державного департаменту України з питань виконання покарань, Державної податкової адміністрації України; які набули громадянства України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; виключені з військового обліку Служби безпеки України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу.

Відповідно до ч. 7 ст. 1 вказаного Закону № 2232-ХІІ, в редакції станом на час події зазначалось, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (об`єднані міські) військові комісаріати (далі - районні (міські) військові комісаріати), військові комісаріати Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а також територіальні центри (в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві) та філіали (в районах та містах) комплектування військовослужбовцями за контрактом.

У подальшому до вказаної статті внесено зміни та вказано (редакція Закону № 1357-IX від 30.03.2021року), що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зокрема передбачені ст. 210, 210-1 КУпАП.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII громадяни зобов`язані, зокрема: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до пункту 10 Положення про військовий облік військовозобов`язаних і призовників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 червня 1994 року № 377 (із змінами), яка втратила чинність 19 грудня 2016 року, місцеві державні адміністрації забезпечують разом з військовими комісаріатами функціонування системи військового обліку громадян, організовують бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та воєнний час, а також подання звітності із зазначених питань.

Органи місцевого самоврядування забезпечують на території відповідних населених пунктів ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників та бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та воєнний час, а також подання звітності із зазначених питань.

У населених пунктах, де немає військових комісаріатів, виконкоми сільських, селищних, міських рад, керівники підприємств, установ, організацій і навчальних закладів незалежно від форми власності та підпорядкування забезпечують зокрема: повноту та якість обліку військовозобов`язаних і призовників відповідної території, підприємства, установи, організації чи навчального закладу за правилами і формами, встановленими Міноборони і Мінстатом; систематичне звіряння відомостей, зазначених в особових картках військовозобов`язаних і призовників, із записами у їх військових квитках і посвідченнях про приписку до призовних дільниць, подання цих карток не рідше одного разу на рік до відповідних військових комісаріатів для звіряння з обліковими даними військових комісаріатів; внесення в 5-денний термін до особових карток військовозобов`язаних і призовників змін стосовно їхнього сімейного стану, місця проживання, службового стану та освіти і повідомлення про зміни до військових комісаріатів у визначені ними терміни.

Відповідно до абзацу другого пункту 24 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року № 921, яка втратила чинність 05 січня 2023 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ №74 від 06 лютого 2019 року) з метою забезпечення персонально-первинного обліку призовників і військовозобов`язаних виконавчі органи сільських, селищних та міських рад здійснюють взяття на військовий облік громадян, які прибули на нове місце проживання до адміністративно-територіальної одиниці, що обслуговується виконавчим комітетом сільської, селищної або міської ради, тільки після їх взяття на військовий облік у районному (міському) військовому комісаріаті.

Пунктом 31 Порядку № 921 було встановлено, що звіряння облікових даних карток первинного обліку призовників і військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку, з їх обліковими даними, що містяться в особових картках призовників і військовозобов`язаних підприємств, установ та організацій, в яких вони працюють (навчаються), що перебувають на території відповідальності виконавчих комітетів сільських, селищних та міських рад, а також з будинковими книгами (даними реєстраційного обліку), іншими документами з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб, а також з фактичним проживанням (перебуванням) призовників і військовозобов`язаних шляхом подвірного обходу.

Крім того, під час звіряння перевіряються наявність та стан військово-облікових документів призовників і військовозобов`язаних.

Виконавчі комітети сільських, селищних або міських рад вносять до карток первинного обліку призовників і військовозобов`язаних зміни облікових даних, які виявлені під час звіряння, та надсилають щомісяця до 5 числа до районних (міських) військових комісаріатів повідомлення про зміну облікових даних.

Про призовників і військовозобов`язаних, керівників та посадових осіб підприємств, установ, організацій, а також власників будинків, які порушують встановлені правила військового обліку, повідомляється виконавчими комітетами сільських, селищних або міських рад районному (міському) військовому комісаріату для притягнення винних до відповідальності згідно із законом.

Результати звіряння облікових даних карток первинного обліку з обліковими даними особових карток призовників і військовозобов`язаних підприємств, установ та організацій вносяться до журналу обліку результатів перевірок стану військового обліку призовників і військовозобов`язаних та звіряння облікових даних з даними районних (міських) військових комісаріатів.

Статтею 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

19 травня 2024 року набув чинності Закон № 3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким доповнено частиною 3 статтю 210 КУпАП, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Згідно з Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 року оголошено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції, чинній з 18.05.2024 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024№ 3633-ІХ) під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися в тому числі:

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Відповідно до абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Отже, до 19.05.2024 року норми ч. 3 ст. 210 КУпАП не існувало.

Згідно зі ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Відповідно до ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно з ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - субєкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Щодо обов`язку доведення Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 року у справі № 537/4012/16-а, від 08.11.2018 року у справі № 201/12431/16-а, від 23.10.2018 року у справі № 743/1128/17, від 15.11.2018 року у справі № 524/7184/16-а.

З 19.05.2024 року ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено 60-денний строк для уточнення громадянами України своїх даних щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму ч. 3 ст. 210 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за невиконання цих правил.

У встановлений законодавством строк, на виконання ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_1 , з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте на нього склали протокол за ч. 3 ст. 210 КУпАП за не постановку на облік військовозобов`язаних з 2008 року, коли контроль за виконання військового обов`язку громадянами України забезпечували державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, тощо та не існувало норми ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Також Позивач не отримував повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою постановлення на облік.

З аналізу вищевикладеного, висновок про наявність чи відсутність в діях Позивача складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності. Чинним законодавством заборонено притягнення особи до адміністративної відповідальності, якщо на момент подій адміністративна відповідальність не була передбачена певною нормою КУпАП, адже закони, що встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Станом на жовтень 2008 року, ОСОБА_1 не міг вчинити адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, оскільки норма ч. 3 ст. 210 КУпАП введена в дію лише 19 травня 2024 року, одночасно із вказівкою на 60-денний строк для уточнення своїх даних щодо військового обліку.

Таким чином, відсутні подія та склад адміністративного правопорушення ч. 3 ст. 210 КУпАП, за яке ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн штрафу.

Як визначено п. 1 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому. Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом, та залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення тощо, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності.

У відповідності до положень частини другої статті 70, частини першої та другої статті 71 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, суд приходить висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Вказаний перелік судових рішень, які може приймати суд першої інстанції у цій категорії справ, є вичерпний та не передбачає права суду першої інстанції визнати неправомірними дії суб`єкта владних повноважень, в тому числі і визнавати складену постанову протиправною.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що за відсутності належних доказів з боку суб`єкта владних повноважень щодо доведеності правомірності винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за ч. 3 ст. 210 КУпАП, з урахуванням тверджень позивача та письмових доказів на спростування обставин викладених в оскаржуваній постанові, є підставою для задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного та керуючись ст. 210, 251, 268, 283-284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 2, 6, 8, 9, 72-77, 80, 90, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови № 13211 від 17.07.2024 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП задовольнити.

Постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 про скасування постанови № 13211 від 17.07.2024 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень визнати неправомірною та скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний рішення складене 06 грудня 2024 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2

Суддя

Котовського міськрайонного суду

Одеської області Андрій ДЗЮБИНСЬКИЙ