Справа № 461/8120/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 461/8120/24 пров. № А/857/30779/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судових засідань Нора А.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративної відповідальності,

суддя у І інстанції Павлюк О.В.,

час ухвалення рішення не зазначено

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 30 жовтня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

03 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

визнати протиправною та скасувати постанову серії РАП № від 24 вересня 2024 року до повідомлення серії ЛВ №00696678 від 15 вересня 2024 року, винесену інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил паркування та тимчасового затримання транспортних засобів управління безпеки та вуличної інфраструктури Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Дружицьким О.Т.;

визнати протиправним тимчасове затримання транспортного засобу позивача автомобіля Tesla Model X, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке було здійснено 15.09.2024 інспектором з паркування шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик тимчасово затриманих транспортних засобів.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30 жовтня 2024 року у справі №461/8120/24 вказаний позов було задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належними та допустимими доказами не довів, що розміщення затриманого транспортного засобу позивача суттєво перешкоджало дорожньому руху та створювало загрозу безпеці руху, а тому суд вважав, що при складанні акту про огляд та затримання транспортного засобу дії інспектора не відповідали вимогам чинного законодавства, зокрема, статті 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Крім того, відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП, виключає згідно з вимогами статті 265-4 КУпАП застосування такого заходу забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, як тимчасове затримання транспортного засобу.

Таким чином суд дійшов висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 122 КУпАП є недоведеною та безпідставною, а тому підлягає скасуванню

У апеляційній скарзі Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради просив зазначене судове рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, при ухваленні якого неповно з`ясовано судом обставини справи, що мають значення до справи.

Зазначає, що позивач порушив Правила дорожнього руху, здійснивши стоянку транспортним засобом з перешкодою дорожнього руху в недозволеному місці, що суттєво перешкоджає дорожньому руху шляхом звуження проїзної частини дороги, а відтак зменшення її пропускної здатності. Вказане підтверджується фотодоказами, наявними в матеріалах справи. Відтак таке розміщення транспортного засобу підпадає під пункт 3 частини 3 статті 265-4 КУпАП і транспортний засіб позивача підлягав тимчасовому затриманню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради у ході апеляційного розгляду підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Судом встановлено, що постановою інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил паркування та тимчасового затримання транспортних засобів управління безпеки та вуличної інфраструктури Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Дружицького О.Т. серії РАП № до повідомлення серії ЛВ №00696678 від 15 вересня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн.

Як слідує із вказаної постанови, 15 вересня 2024 року о 17 год 52 хв водій транспортного засобу Tesla Model X, д.н.з. НОМЕР_1 здійснив зупинку за адресою м. Львів, вул. Гавришкевича С., 10, чим порушив вимоги підпункту «в» пункту 8.4. розділу 8 Правил дорожнього руху (далі ПДР). Транспортний засіб створює перешкоду дорожньому руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 122 КУпАП.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як визначено статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Закон України Про дорожній рух регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до частини другої статті 27 цього Закону, організація дорожнього руху здійснюється спеціалізованими службами, що створюються відповідними органами: на автомобільних дорогах, що перебувають у власності територіальних громад, - органами місцевого самоврядування; на інших автомобільних дорогах - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами; на залізничних переїздах - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпеки на залізничному транспорті.

Частиною 1 статті 6 Закону України Про дорожній рух встановлено, що до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить, у тому числі, організація дорожнього руху на території міста і району згідно з відповідними генеральними планами, проектами детального планування та забудови населених пунктів, автоматизованих систем керування дорожнім рухом, комплексних транспортних схем і схем організації дорожнього руху та з екологічно безпечними умовами.

Відповідно до пунктів 15.1 та 15.2 ПДР зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху передбачена частиною 3 статті 122 КУпАП.

Пунктом 8.4 ПДР встановлено, що дорожні знаки поділяються на групи.

При цьому підпунктом «в» пункту 8.4 ПДР передбачено, що заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Як видно з матеріалів фотофіксації (додаток - 2), транспортний засіб Tesla з ВС5907YВ знаходиться на вулиці Гавришкевича, 10. Вказаний транспортний засіб розміщено у зоні дії знаків 3.34 «Зупинку заборонено» та 5.5. «Дорога з одностороннім рухом» з нанесеною розміткою 1.4 «Горизонтальна розмітка жовтого кольору, яка позначає місця, де заборонено зупинку транспортних засобів з тієї сторони, де вона нанесена». При цьому слід зауважити, що у позивач не заперечує обставин зупинки автомобіля у забороненому місці, однак вказує, що така зупинка автомобіля не чинить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.

Відповідно до пункту 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як слідує з оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог підпункту «в» пункту 8.4 розділу 8 ПДР.

Апеляційний суд, враховуючи надані докази фотофіксації правопорушення, погоджується з доводами скаржника, що транспортний засіб позивача своїм розташуванням суттєво ускладнює рух інших транспортних засобів, а тому підлягав тимчасовому затриманню.

Додатково апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ухвали Львівської міської ради №2683 від 07 грудня 2017 року вулиця С. Гавришкевича (парна сторона) відноситься до ділянки вулично-дорожньої мережі, на яких паркування транспортних засобів призводить до зменшення пропускної спроможності та суттєво перешкоджає або може суттєво перешкоджати дорожньому руху, або створювати загрозу безпеці руху

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем надано суду належні та допустимі докази на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 3 статті 122 КУпАП.

Відповідно до частини 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із приписами частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного адміністративно-правового спору допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 272, 286, 308, 310, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради задовольнити.

Скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 жовтня 2024 року у справі №461/8120/24 та прийняти постанову, якою постанову РАП № від 24 вересня 2024 року залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова у повному обсязі складена 28 січня 2025 року.