Справа № 260/5886/24
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2025 рокум. Ужгород№ 260/5886/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: 1) Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; 2) Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та належним чином повідомити його про результати розгляду.

Ухвалою суду від 06 листопада 2024 року витребувано від військової частини НОМЕР_1 належним чином завірену копію поданого ОСОБА_1 рапорту про звільнення з військової служби та докази на підтвердження розгляду такого рапорту.

Ухвалою суду від 05 грудня 2024 року застосовано до військової частини НОМЕР_1 захід процесуального примусу шляхом накладення штрафу у розмірі 3028,00 грн.

Ухвалою суду від 11 грудня 2024 року в задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про скасування заходів процесуального примусу відмовлено. Вказаною ухвалою повторно зобов`язано військову частину НОМЕР_1 невідкладно подати до Закарпатського окружного адміністративного суду докази, витребувані ухвалою від 06 листопада 2024 року, а саме належним чином завірену копію поданого ОСОБА_1 рапорту про звільнення з військової служби та докази на підтвердження розгляду такого рапорту.

25 грудня 2024 року до суду від відповідача надійшов лист (вих. № 42801 від 19.12.2024 року), в якому повідомляє про неможливість виконання ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.12.2024 року, у зв`язку з тим, що у військової частини НОМЕР_1 відсутній рапорт про звільнення позивача та повідомлено суд, що за даним фактом наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2024 року № 9416 Про призначення службового розслідування у зв`язку з ймовірною втратою рапорту, який надійшов від військової частини НОМЕР_2 призначено службове розслідування.

Ухвалою суду від 07 січня 2025 року витребувано від Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) належним чином завірену копію поданого ОСОБА_1 рапорту про звільнення з військової служби та доданих до нього документів.

20 січня 2025 року до суду від відповідача, на виконання ухвали суду від 05 грудня 2024 року надійшов витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.01.2025 року № 47 Про результати проведеного службового розслідування у зв`язку із втратою рапорту який надійшов від військової частини НОМЕР_2 та копія, поданого позивачем рапорту про звільнення з військової служби та доданих до нього документів.

Ухвалою суду від 21 січня 2025 року скасовано ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду в адміністративній справі № 260/5886/24 від 05 грудня 2024 року про застосування до військової частини заходів процесуального примусу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Однак, відповідач не повідомив позивача про прийняте рішення за результатами розгляду рапорту. Таким чином, оскільки відповідачем належним чином не розглянуто рапорт позивача та не прийнято відповідного рішення за результатами розгляду рапорту про звільнення з військової служби, то на переконання позивача наявні ознаки протиправної бездіяльності командування військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту позивача.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, в зв`язку з тим, що відмовляючи у звільненні позивача із військової служби, відповідач діяв правомірно, оскільки керувався Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції, яка діяла після 18 травня 2024 року.

Представник позивача надала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідачем на надано жодних підтверджуючих доказів, які б свідчили про те, що за результатами розгляду рапорту позивача було прийнято рішення та належним чином повідомлено позивача про нього. Зазначає, що відзив не містить посилання на рішення про відмову у звільненні з військової служби з всіма необхідними реквізитами номер, дата і т.д., на підставі якого позивачу відмовлено у звільненні з військової служби.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач є військовослужбовцем та 10 травня 2024 року звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із рапортом про звільнення з військової служби згідно п.п «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю батька дружини з інвалідністю першої групи.

До вказаного рапорту позивач додав: нотаріально завірену копію паспорту ОСОБА_1 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про укладення шлюбу; нотаріально завірену копію паспорту ОСОБА_2 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 ; нотаріально завірену копію ОСОБА_3 ; нотаріально завірену довідку медико-соціальної експертизи ОСОБА_3 .

Супровідним листом військової частини НОМЕР_2 від 15 травня 2024 року № 1783 рапорт позивача з доданими до нього документами надіслано командиру військової частини НОМЕР_1 .

За резолюцією старшого офіцера юридичної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 рапорт позивача повернуто на доопрацювання.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Нормами ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Вказане кореспондується також з положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232).

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону №2232 військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, було введено воєнний стан. Строк дії Указу та, відповідно, воєнного стану в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України. На момент розгляду даної адміністративної справи воєнний стан в Україні триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

З огляду на введення в Україні військового стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби визначені у п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ.

Відповідно до п.п. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ (в редакції, чинній на момент подання рапорту про звільнення) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану: у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Згідно з ч.7 ст.26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до п. 6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно з п.12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п.225 цього Положення. Так, пп.2 п.225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»:

- у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

- у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Стосовно порядку звільнення, п.233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (п.241 Положення №1153/2008).

Згідно з п.242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Відповідно до п.14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Отже, звільнення з військової служби через сімейні обставини відбувається шляхом подання військовослужбовцем відповідного рапорту до безпосереднього начальника з долученням належних документів на підтвердження наявності таких обставин. За наслідками розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.

Як вже встановлено судом, позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі п.п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами та такий рапорт з додатками, супровідним листом військової частини НОМЕР_2 від 15 травня 2024 року № 1783 надіслано командиру військової частини НОМЕР_1 .

Вищевказаний рапорт позивача був отриманий військовою частиною НОМЕР_1 , що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09 січня 2025 року «Про результати проведеного службового розслідування у зв`язку із втратою рапорту який надійшов від військової частини».

Так, з вказаного наказу вбачається, що після надходження на адресу військової частини НОМЕР_1 документів (подання) на звільнення ОСОБА_1 дані документи було зареєстровано у стройовій частині відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 за вх. № 10147 від 15 травня 2024 року, в подальшому дані документи було передано встановленим порядком на ознайомлення та опрацювання до старшого офіцера юридичної служби військової частини НОМЕР_1 капітана юстиції ОСОБА_4 . Після опрацювання даних документів на звільнення ОСОБА_1 старшим офіцером юридичної служби військової частини НОМЕР_1 , дані документи було повернуто до стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 на доопрацювання встановленим порядком. Службовим розслідуванням встановлено факт передачі (повернення) документів на доопрацювання на адресу військової частини НОМЕР_2 .

Як вже зазначалося судом, відповідно пп.2 п.225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»:

- у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

- у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Враховуючи вищенаведені норми, суд зазначає, що накладення старшим офіцером юридичної служби військової частини Хаіти Р.Ф. А 4010 резолюції про повернення рапорту ОСОБА_1 на доопрацювання не може вважатися належним доказом розгляду рапорта позивача про звільнення з військової служби по суті.

Інших доказів розгляду рапорту позивача суду не надано.

Суд зазначає, що ні Законом №2232-ХІІ, ні Положенням №1153/2008 та іншими нормативними документами не передбачено направлення рапортів військовослужбовців про звільнення на доопрацювання.

Таким чином, відповідачем не вирішено питання про задоволення або відмову у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби, та відповідного рішення за результатами розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби відповідачем не було прийнято, тоді як позивачем такий рапорт було подано у встановленому законодавством порядку та такий рапорт було отримано відповідачем.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту про звільнення.

В той же час, як встановлено судом, рапорт позивача за резолюцією старшого офіцера юридичної служби військової частини ОСОБА_4 повернуто на доопрацювання, що не відповідає вимогам законодавства, та на переконання суду свідчить про протиправну бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби.

Відтак, оскільки матеріалами справи не підтверджено прийняття відповідачем рішення за наслідками розгляду поданого позивачем рапорту про звільнення, тоді як вирішення цього питання є дискреційними повноваженнями уповноваженої особи військової частини, де проходить службу військовослужбовець, суд доходить висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо неналежного розгляду рапорту позивача, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт позивача по суті та прийняти відповідне рішення.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд , -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 10.05.2024 року про звільнення його з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 10.05.2024 року про звільнення його з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині цього рішення, та прийняти вмотивоване рішення за результатами розгляду рапорту.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька