Справа № 420/39096/24
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

28 січня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенко А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження заяву представника Державної міграційної служби України про розгляд справи №420/39096/24 колегією у складі трьох суддів за правилами загального позовного провадження,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі Ужгородського відділу № 1 Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, Державного підприємства «Документ» в особі відокремленого підрозділу філії в Польщі, в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, буд. 9, м. Київ, Київська область, 01001, ), Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (вул. Коршинського Івана, буд. 12А, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ), Державного підприємства «Документ» та його відокремленого підрозділу філії в Польщі (вул. Довнар-Запольського, буд. 8, м. Київ, Київська область, 04116, ), щодо відмови ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у передачі, доставці та видачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон, замовленого 13.04.2024, серії НОМЕР_2 , дата видачі: 30.04.2024, дійсний до: 30.04.2034, орган, що видав 2110, оформленого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Заява-приєднання № 1926257 від 13.04.2024 до Публічного договору про надання послуг);

- зобов`язати Державну міграційну службу України вжити у межах своїх повноважень заходів із забезпечення доставки оформленого на ім`я ОСОБА_1 паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , дата видачі: 30.04.2024, дійсний до: 30.04.2034, орган, що видав 2110, від Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі Ужгородського відділу № 1 Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області передати оформлений на ім`я ОСОБА_1 паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , дата видачі: 30.04.2024, дійсний до: 30.04.2034, орган, що видав 2110, разом з копіями заяви, заяви-анкети та актом-приймання передачі (у 2 примірниках) у встановленому порядку до Державного підприємства «Документ»;

- зобов`язати Державне підприємство «Документ» здійснити доставку оформленого на ім`я ОСОБА_1 паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , дата видачі: 30.04.2024, дійсний до: 30.04.2034, орган, що видав 2110, разом з копіями заяви, заяви-анкети та актомприймання передачі (у 2 примірниках)до його відокремленого підрозділу філії в Польщі;

- зобов`язати Державне підприємство «Документ» в особі відокремленого підрозділу філії в Польщі видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , дата видачі: 30.04.2024, дійсний до: 30.04.2034, орган, що видав 2110, на його ім`я, в порядку та на підставі законодавства України, яке було чинне на момент звернення з заявою про його оформлення 13.04.2024, у тому числі без пред`явлення будь-яких військово-облікових документів.

Ухвалою суду від 07.01.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

06.01.2025 року до суду від представника Державної міграційної служби України надійшла заява про розгляд справи колегією у складі трьох суддів за правилами загального позовного провадження, яке обґрунтовано тим, що складність даної справи полягає у характері спірних правовідносин та предметі спору, які потребують надання усних пояснень з метою з`ясування всіх обставин. А також, відповідач вказує про актуальність та значущість для держави й суспільства у цілому окреслених правових питань, що потребує вирішення під час цього судового розгляду. При цьому, ДМС вважає що сприяння об`єктивному та неупередженому розгляду справи, укріпить у сторін та суспільства довіру до прийнятого рішення по суті є підставою для призначення колегіального розгляду справи, оскільки збільшення кількості суддів жодним чином не нівелює обов`язок суду всебічно та у повному обсязі дослідити всі обставини справи, надавши їм належну правову оцінку. З огляду на вказане, вважає, що наявні правові підстави для розгляду вказаної справи судом у складі трьох суддів, що безумовно є невід`ємною складовою права на справедливий суд. З урахуванням зазначеного, та того, що справа має певну складність і її недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні, ДМС вважаємо за необхідне перейти із спрощеного позовного провадження до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження та встановлення обов`язкової участі позивача у судових засіданнях.

Вирішуючи вказану заяву, суд виходить з наступного.

Щодо розгляду справи колегією у складі трьох суддів, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 32 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), всі адміністративні справи в суді першої інстанції, крім випадків, встановлених цим Кодексом, розглядаються і вирішуються суддею одноособово.

Питання щодо здійснення адміністративного судочинства колегією суддів зазначено в ст. 33 КАС України.

За приписами частини першої, другої ст. 33 КАС України адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, крім випадку, встановленого частиною четвертою статті 22 цього Кодексу, Національного банку України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, окружної виборчої комісії (окружної комісії з референдуму), розглядаються і вирішуються в адміністративному суді першої інстанції колегією у складі трьох суддів.

Суд зауважує, що вказана справа не належить до справ, предметом оскарження якої є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, Національного банку України, окружної виборчої комісії (окружної комісії з референдуму).

При цьому, будь-яку справу, що відноситься до юрисдикції суду першої інстанції, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів, крім справ, які розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження. Питання про призначення колегіального розгляду вирішується до закінчення підготовчого засідання у справі (до початку розгляду справи, якщо підготовче засідання не проводиться) суддею, який розглядає справу, за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, про що постановляється відповідна ухвала.

Наведена норма процесуального закону визначає право суду та не є безумовним його обов`язком.

Тобто, умовою для розгляду цієї справи у колегіальному складі має бути особлива складність справи та її категорія.

Особлива складність може полягати у великій кількості обставин у справі та складності їх правової кваліфікації, суперечливості та неясності законодавства, що регулює спірні відносини, в існуванні прямого чи непрямого тиску на суддю тощо. При цьому слід зазначити, що особлива складність справи - це суто оціночне поняття, тому визначення ступеня складності справи не може обмежуватися вичерпним переліком критеріїв і має визначатися судом самостійно, з урахуванням конкретних обставин справи, враховуючи, наприклад: предмет спору, кількісний склад учасників судового розгляду, обсяг необхідних для вирішення справи доказів, правові підстави позову, великий суспільний інтерес до справи та інше.

Відтак, посилання представника відповідача на складність справи не приймається судом до уваги, оскільки складність справи визначається судом, а не сторонами справи, з урахуванням сукупності обставин (важливості справи для сторін, об`єму зазначених аргументів та наданих доказів, необхідності вчинення процесуальних дій, витребування доказів, допиту свідків, проведення експертиз тощо). У даному випадку, враховуючи предмет спору, категорію справи, обсяг та характер доказів у справі, підстави для призначення колегіального розгляду справи відсутні.

Обґрунтовуючи свою заяву, представник відповідача також посилається на об`єктивність та неупередженість розгляду справи, що укріплюватиме у сторін та суспільства довіру до прийнятого рішення по суті справи.

Слід зауважити, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

За частиною першою, четвертою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

При цьому посилання представника відповідача на сприяння об`єктивному та неупередженому розгляду справи, укріплення у сторін та суспільства довіру до прийнятого рішення по суті не є підставою для призначення колегіального розгляду справи, оскільки збільшення кількості суддів жодним чином не нівелює обов`язок суду всебічно та у повному обсязі дослідити всі обставини справи, надавши їм належну правову оцінку.

Дослідивши матеріали справи, предмет та підстави позову, зважаючи на категорію та складність справи, судом не встановлено обґрунтованих підстав для призначення колегіального розгляду справи, у зв`язку з чим подана відповідачем заява задоволенню не підлягає.

Щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження, суд зазначає наступне.

Згідно із ч.ч.1,3 ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною 4 статті 12 КАС України встановлено, що виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Суд зазначає, що спір у даній справі не відноситься до справ, які згідно ч. 4 ст. 12 КАС України розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження.

Як зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2019 року у справі №9901/279/19, згідно із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) однією з істотних гарантій справедливого судового розгляду є публічний судовий розгляд.

Практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не в кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany» («Аксен проти Німеччини»), заява № 8273/78; рішення від 25 квітня 2002 року у справі «Varela Assalino v. Portugal» («Варела Ассаліно проти Португалії»), заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд зазначає, що бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які можуть бути висловлені нею у відзиві на позов чи запереченнях на відповідь на відзив (за умови його подання), не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

В той же час, суд зазначає, що відповідно до п.3 ч.3 ст.44 КАС України учасники справи мають право: подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Тобто, у разі необхідності, учасники справи мають право викласти свої пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб у письмовому вигляді, які будуть враховані судом при прийнятті рішення.

Враховуючи вищевикладене, характер спірних правовідносин та предмет доказування у цій справі, суд вважає, що підстави для розгляду справи за правилами загального позовного провадження з мотивів, наведених представником відповідачів відсутні.

Згідно з ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з ч.6 ст.262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Дослідивши матеріали справи, зважаючи на характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, яка є справою незначної складності та не вимагає проведення судового засідання з повідомлення сторін для повного та всебічного встановлення обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 248, 256, 260, 262 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника Державної міграційної служби України про розгляд справи №420/39096/24 колегією у складі трьох суддів за правилами загального позовного провадження відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Бутенко