Справа № 727/13930/24
Суддя: Дубець О. С.
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/727/6/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівців в складі:

головуючого судді Дубець О.С.

за участю секретаря судового засідання Вовкун Н.Ю.

учасників справи:

позивача не з`явився

представника позивача адвокатки Штефанчук С.В

представника відповідача Кравчука Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівців за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог та процесуальні дії вчинені в ході справи

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просить:

-визнати протиправною та скасувати постанову № 2353 від 06 грудня 2024 року за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

-справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП закрити.

Ухвалою суду від 20 грудня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи вирішено проводити з повідомленням сторін. Відповідачу наданий строк для подання відзиву на позову заяву.

Відповідач подав відзив на позовну заяву в якому просить суд:

-у задоволенні адміністративного позову громадянина ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити за безпідставністю.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує такими доводами.

Постановою № 2353 від 06 грудня 2024 року, винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Стягнення було накладено за те, що, на думку відповідача, ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, не з`явився для уточнення персональних даних до ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку або до центру надання адміністративних послуг у встановлений законом термін (з 18.05.2024 по 16.07.2024), чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Позивач вважає вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо нього, оскільки вважає, що посадова особа відповідача при розгляді справи про адміністративне правопорушення не врахувала вимоги статті 280 КУпАП щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи і не встановила чи наявний в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Посилається на те, що він не отримував повістку про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, як це передбачено частиною 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та в оскаржуваній постанові не зазначено доказів того, що відповідач, як держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, не мав можливості отримати персональні данні позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Враховуючи, що позивач пройшов військово-лікарську комісію, оновив всі персональні дані під час військового стану та вони не змінилися, а також процесуальні порушення, що допущені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вважає, що наявні підстави для задоволення позову.

Від відповідача надійшов відзив відповідно до якого ІНФОРМАЦІЯ_4 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає та вважає позов безпідставним. Доводи відповідача ґрунтуються на такому.

Відповідач зазначає, що на момент розгляду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 в Україні був продовжений строк дії воєнного стану, який був введений Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні» та затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалась.

З 17 березня 2014 року після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні діє особливий період.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону №3543-ХІІ у редакції Закону України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX (які набрали чинності 18.05.2024), під час мобілізації військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації зобов`язані були уточнити свої облікові данні.

ОСОБА_1 в порушення наведеного не уточнив облікові данні у зазначений період, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

На підставі наведеного щодо позивача була винесена оскаржувана постанова та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. При прийнятті вказаної постанови у якості доказів вини скоєння правопорушення було взято до уваги: протокол від 26 листопада 2024 року № 2353 про адміністративне правопорушення, копія паспорту позивача, рапорт поліції, дані наявні в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідач вважає, що діяв в межа повноважень та закону, що матеріали адміністративної справи відповідають вимогам статті 235 КУпАП, протокол складено правильно, а оскаржувана постанова була винесена з дотриманням усіх необхідних норм, процедур та у встановленому законодавством порядку.

В судовому засіданні представник позивача адвокатка Штефанчук С.В. підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити з урахуванням наведеного в позовній заяві.

Разом з наведеним просила суд звернути увагу на те, що після ознайомлення із відзивом та доданими до нього документами, було виявлено, що оскаржувана постанова винесена на підставі документу, який складений з грубим порушеннями законодавства. Так, представник позивача зазначила, що протокол ЧМТЦК № 2353 про адміністративне правопорушення від 26 листопада 2024 року не містить анкетних даних свідків та підпису особи, яка складала протокол. З огляду на наведене, особа, яка розглядала адміністративну справу, повинна була на стадії прийняття справи до провадження направити матеріали справи на доопрацювання, а у випадку прийняття їх до розгляду закрити справу у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав викладені у відзиві заперечення та просив суд у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом

Вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши докази по справі судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 06 грудня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_2 , була винесена постанова № 2353, якою визнано винним громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: м. Чернівці, сімейний стан: одружений, задеклароване/зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ), місце роботи: не працює, документ, що посвідчує особу: паспорт, за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено на нього стягнення штраф в розмірі 17000,00 грн.

Оскаржувана постанова прийнята відповідачем на підставі матеріалів адміністративної справи, а саме: на підставі протоколу № 2353 від 26 листопада 2024 року, складеному о 14 год. 11 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 оператором групи бронювання ІНФОРМАЦІЯ_5 солдатом ОСОБА_3 , який встановив ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності зазначено те, що громадянин ОСОБА_1 , який є військовозобов`язаним, не з`явився для уточнення персональних даних до ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку або до центру надання адміністративних послуг у встановлений законом термін (з 18.05.2024 по 16.07.2024). Своїми протиправними, винними діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив вимоги частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції від 11 квітня 2024 року, що призвело до порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. З 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні розпочав діяти особливий період, який діє станом на момент складання протоколу. Тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Відповідно до постанови № 2353 ОСОБА_1 під час складання адміністративного протоколу пояснень не надав, копію постанови отримав 06 грудня 2024 року.

Судом встановлено, що відповідно до військового квитка ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку з 10 листопада 1988 року, 27 листопада 2024 року військово-облікові данні оновлені.

26 листопада 2024 року ПОГ СВГ Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області майором поліції А.Гаврилюком був складений рапорт про те, що 26 листопада 2024 року близько 11-00 год. ним була здійснена перевірка у ОСОБА_1 військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі разом з документом, що посвідчує особу). У зв`язку із відсутністю у ОСОБА_1 вказаних документів, останній був запрошений та доставлений до Чернівецького обласного об`єднаного центру мобілізації по АДРЕСА_3 для складання протоколу за ознаками статті 210-1 КУпАП/для уточнення військово-облікових даних.

26 листопада 2024 року стрільцем 2 відділення взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 , солдатом ОСОБА_3 був складений протокол № 2353 про адміністративне правопорушення щодо громадянина ОСОБА_1 відповідно до якого 26 листопада 2024 року о 14 год. 11 хв. в приміщенні Чернівецького обласного об`єднаного центру мобілізації встановлено факт адміністративного правопорушення, а саме: громадянин ОСОБА_1 , який є військовозобов`язаним, не з`явився для уточнення персональних даних до ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку або до центру надання адміністративних послуг у встановлений законодавством термін (з 18.05.2024 по 16.07.2024). Своїми протиправними, винними діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив вимоги частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції від 11 квітня 2024 року, що призвело до порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період. З 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні розпочав діяти особливий період, який діє станом на момент складання протоколу. Тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Судом встановлено, що вказаний протокол складений за участі двох свідків, адреси яких не зазначені, протокол не містить підписів особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та особи, яка склала протокол.

Відповідно до даних наявних в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів № *3*, ОСОБА_1 стоїть на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 , дата введення інформації про особу в систему 10.04.2023, звірка даних при особистій явці 27.11.2024.

Також судом встановлено, що 30 червня 2023 року ОСОБА_1 рекомендованим відправленням з оголошеною цінністю на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 направлялась заява з додатками про надання відстрочки від призову за мобілізацією у зв`язку із тим, що він здійснює постійний догляд на професійній основі за своєю матір`ю ОСОБА_4 .

З урахуванням наведеного, судом встановлено, що предметом даного позову є встановлення законності та обґрунтованості постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Релевантні джерела права й акти, їх застосування та позиція суду

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами частини 1 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до частини 1 статті 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Судом було встановлено, що 26 листопада 2024 року з зв`язку із відсутністю у ОСОБА_1 військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі разом з документом, що посвідчує особу) його було доставлено до Чернівецького обласного об`єднаного центру мобілізації по АДРЕСА_3 для складання протоколу за ознаками статті 210-1 КУпАП/для уточнення військово-облікових даних. За місцем доставлення, 26 листопада 2024 року стрільцем 2 відділення взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 , солдатом ОСОБА_3 був складений протокол № 2353 про адміністративне правопорушення від 26 листопада 2024 року щодо громадянина ОСОБА_1 . Відповідно до вказаного протоколу був встановлений факт адміністративного правопорушення - громадянин ОСОБА_1 , який є військовозобов`язаним, не з`явився для уточнення персональних даних до ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку або до центру надання адміністративних послуг у встановлений законодавством термін (з 18.05.2024 по 16.07.2024). Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

06 грудня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_2 , була винесена постанова № 2353, якою визнано винним громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: м. Чернівці, сімейний стан: одружений, задеклароване/зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ), місце роботи: не працює, документ, що посвідчує особу: паспорт, за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. Як вбачається з постанови, вона була прийнята відповідачем на підставі протоколу № 2353 ЧМТЦК від 26 листопада 2024 року. Інші документи та матеріали в основу рішення уповноваженою особою при винесенні постанови не покладались.

Статтею 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09 травня 2024 року №3696-IX (далі Закон № 3696-ІХ), який набув чинності 19 травня 2024 року, стаття 210-1 КУпАП викладені в такій редакції:

«Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.».

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» оголошено про проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан.

Відповідно до положень абзацу 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі Закон № 3543-ХІІ) громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Згідно з частиною 3 статті 22 Закону №3543-ХІІ у редакції Закону України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX (які набрали чинності 18.05.2024), під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Згідно з частиною 2 статті 26 Закону № 3543-ХІІ посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закону № 2232-ХІІ).

За положеннями частини 10 статті 1 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Судом встановлено, що адміністративне стягнення накладено на позивача за неоновлення даних протягом наданих 60 днів з дня набрання чинності Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX (18.05.2024).

Разом з тим, відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Зі змісту статті 247 КУпАП вбачається, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Згідно з частинами 1, 2 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення посадова особа дотрималася вимог 280 КУпАП та при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача врахувала вимоги щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи.

Верховний Суд в постанові від 04.03.2019 у справі № 199/7360/17 та в постанові від 10.07.2020 у справі № 420/647/19 дійшов висновку, що складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, протокол є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і є одним із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Відповідно до частини 1 статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів, оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а також з порушенням призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку та псуванням або недбалим зберіганням зазначеними особами військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), яке спричинило їх втрату, визначена Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 № 3 (далі Інструкція №3).

Пунктами 3, 4 розділу ІІ Інструкції № 3 визначено, що у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Під час складання протоколу особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, уповноваженою особою, яка складає протокол, доводиться зміст статті 63 Конституції України та роз`яснюються права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка в протоколі та ставиться підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Протокол підписується уповноваженою посадовою особою, яка його склала, та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності. За наявності свідків протокол може бути підписано також і цими особами.

Аналіз складеного протоколу ЧМТЦК № 2352 про адміністративне правопорушення від 26 листопада 2024 року свідчить про те, що він складений з порушенням вимог статті 256 КУпАП та Інструкції № 3, зокрема, він не містити підпису особи, яка склала протокол, а також не зазначено адреси свідків, що свідчить про те, що обставини наведені у протоколі, не встановлені.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення.

Як було встановлено судом, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності була прийнята уповноваженою посадовою особою тільки на підставі протоколу ЧМТЦК № 2352 про адміністративне правопорушення від 26 листопада 2024 року, який відповідно до наведеного вище не є доказом, який доводить обставини, які в ньому наведені. Інші докази та обставини з яких можна встановити винуватісь ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення та при прийнятті постанови уповноваженим органом, не досліджувались та не встановлювались.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У рішенні від 28 жовтня 2010 року справі «Трофимчук проти України» (Заява № 4241/03) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін, наведені у позові та відзиві, вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні. Оскільки, беручи до уваги те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права, суд не дає оцінку всім доводам позивача щодо правомірності оскаржуваної постанови, оскільки вони стосуються оцінки норм матеріального права.

Висновки суду за результатами розгляду справи

Щодо суті позовних вимог

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що уповноваженою посадовою особою не в повній мірі були виконані вимоги статті 252 КУпАП.

З огляду на висновки наведені судом в мотивувальній частині рішення щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, а також про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, суд доходить висновку, що постанова № 2353 від 06 грудня 2024 року за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн, є протиправною та підлягає скасуванню, а справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП закриттю.

Щодо судових витрат

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, наведеного в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17, за подання позовної заяви про скасування постанови про адміністративне правопорушення належить сплачувати судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В даному випадку ця сума становить 605,60 грн.

Судом встановлено, що відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 26 від 13.12.2024 позивачем сплачений судовий збір за розгляд справи Шевченківським районним судом м. Чернівців в сумі 1211,20 грн.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі наведеного та у зв`язку із задоволенням позовних вимог, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 605,60 грн.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що з згідно пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. З огляду на наведене, сума сплаченого судового збору в сумі 605,60 грн може бути повернута з Державного бюджету України за клопотанням позивача.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 286, 292, 293 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 2353 від 06 грудня 2024 року за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , юридична адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Дата складання повного судового рішення 28 січня 2025 року.

Суддя Дубець О.С.