Справа № 947/10594/24
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2025 р. Категорія 113070100м. ОдесаСправа № 947/10594/24
Перша інстанція: суддя Літвінова І.А.,

час і місце ухвалення: спрощене провадження,

м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Федусика А.Г., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, мотивуючи його тим, що 13.02.2024 інспектором 2 взводу 7 роти 2 батальйону УПП в Одеській області було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на позивача по справі про адміністративне правопорушення у сфері про забезпечення безпеки дорожнього руху, оскільки він здійснив зупинку свого транспортного засобу на вело доріжці, чим порушив п.15.9 ПДР. Позивач, посилаючись на те, що зупинка була вимушеною, через раптове погіршення стану здоров`я, що пов`язано з його хворобою на цукровий діабет і про що він повідомив працівникам патрульної поліції, просив суд скасувати постанову серії ЕНА N1432553 від 03.02.2024 року.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову серії ЕНА №1432553 від 03.02.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що доведення факту захворювання не може бути доказом погіршення стану здоров`я в конкретну дату та час без додаткового підтвердження таких обставин відповідними доказами.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що 13.02.2024 о 15.27 год інспектором 2 взводу 7 роти 2 батальйону УПП в Одеській області було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на позивача по справі про адміністративне правопорушення у сфері про забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА №1432553 від 03.02.2024 за ч. 3 ст. 122 КУпАП в розмірі 680 грн.

Згідно спірної постанови 13.02.2024 о 15.27 год ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz 320» НОМЕР_1 Фонтанською дорогою 95А в місті Одеса, здійснив зупинку свого транспортного засобу на велодоріжці яке позначено дорожнім знаком 4.12, чим порушивп.15.9 ПДР.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов зазначив, що було досліджено відеозапис долучений до відзиву відповідачем, згідно якого ОСОБА_1 на перше ж питання працівника патрульної поліції повідомив, що здійснив зупинку вимушено у зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я через хворобу цукровим діабетом та занепокоєння щодо небезпеки створити аварійну обстановку у разі втрати свідомості. Позивачем надано суду висновок лікаря ендокринолога, яким діагностовано у ОСОБА_1 захворювання - цукровий діабет 2 типу, середньої тяжкості, ст.субкомпенсацації. Аліментарно-конституційне ожиріння ІІ ст. (ІМТ = 38,20 кг/м2) абдомінальний тип. Дане свідчить, що пояснення ОСОБА_1 працівникові патрульної поліції відповідали дійсності, однак були проігноровані. Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач не довів наявність вини позивача у адміністративному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду не погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Зі змісту ст.9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ст. 7 КУпАП).

Як передбачено ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 вказаних Правил закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У силу вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та інше.

Пунктом 15.1 Правил дорожнього руху визначено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Так, згідно ч. 3 ст. 122 КУпАП, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, згідно ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Норми статті 17 КУпАП, визначають, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

З вищенаведених положень КУпАП випливає, що особа, яка діяла в стані, зокрема, крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Відповідно, стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно спірної постанови 13.02.2024 о 15.27 год ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz 320» НОМЕР_1 Фонтанською дорогою 95А в місті Одеса, здійснив зупинку свого транспортного засобу на велодоріжці яке позначено дорожнім знаком 4.12, чим порушивп.15.9 ПДР.

У своїй позовній заяві позивач зазначає, що зупинка транспортного засобу була вимушеною, через раптове погіршення стану здоров`я, що пов`язано з його хворобою на цукровий діабет і про що він повідомив працівникам патрульної поліції.

Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що 13 лютого 2024 року під час керування ним транспортним засобом відбулося погіршення стану здоров`я, у зв`язку з чим останній був вимушений здійснити екстренну зупинку керованого ним транспортного засобу.

Колегія суддів зазначає, що висновок лікаря ендокринолога, яким діагностовано у ОСОБА_1 захворювання - цукровий діабет 2 типу, середньої тяжкості, ст.субкомпенсацації, є доказом захворювання позивача, однак вказаний висновок не доводить факт погіршення стану здоров`я позивача станом на дату та час керування транспортним засобом.

Отже, доведення факту захворювання не може бути доказом погіршення стану здоров`я в конкретну дату та час без додаткового підтвердження таких обставин відповідними доказами.

До того ж, з матеріалів справи вбачається, що через 10 метрів від зупинки яку здійснив позивач було спеціально обладнане місце для паркування.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено факту погіршення стану здоров`я станом на дату та час керування транспортним засобом, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішенням було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2024 року по справі № 947/10594/24, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді А.Г. Федусик О.І. Шляхтицький