Справа № 580/10472/24
Суддя: Альона КАЛІНОВСЬКА
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року справа № 580/10472/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Каліновської А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом виробничого кооперативу «Будсервіс» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов виробничого кооперативу «Будсервіс» (далі - позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач 1), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №135186 від 24.09.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не має жодного відношення до транспортного засобу КРАЗ 65055, номерний знак НОМЕР_1 , не здійснював перевезення 25.07.2024 року, його не перевіряли працівники державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті під час проведення рейдової перевірки 25.07.2024, жодних документів не складали (з складених документів вбачається, що фіксація порушення відбулася щодо ПП «Регіон Плюс»), тому не може нести відповідальність, в тому числі адміністративну за відсутність індивідуальної контрольної книжки водія. Додатково зазначив, що до суб`єкта перевезень може бути застосована санкція за відсутність індивідуальної контрольної книжки водія при здійснення перевезення виключно у випадку одночасного встановлення обставин необладнання ТЗ діючим та повіреним тахографом, оскільки такі способи фіксації інформації про рух транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв під час виконання внутрішніх перевезень є альтернативними. Водночас, як вбачається зі змісту акт №АР055342 від 25 липня 2024 року проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, відповідачем не було встановлено обставин використання/не використання при здійсненні відповідного перевезення діючого та повіреного тахографу.

Ухвалою суду від 07.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, при цьому зазначив, що товарно-транспортна накладна є саме тим документом на підставі даних якого встановлюють особу автомобільного перевізника. Відповідно до даних зафіксованих в товарно-транспортній накладній від 25.07.2024, яка була надана водієм працівнику Укртрансбезпеки на момент перевірки саме ВК «Будсервіс» є автомобільним перевізником. Доказів того, що автомобільним перевізником, який 25.07.2024 транспортним засобом марки КРАЗ д/н НОМЕР_1 перевозив вантаж була інша особа відмінна від ВК «Будсервіс» матеріали справи не містять. Також зазначив, що на момент перевірки у водія не було в наявності будь-якого документу, згідно якого можна було б перевірити фактичні дані стосовно дотримання ним режиму його праці та відпочинку. За відсутності документів, зокрема, в даному випадку належним чином оформленої індивідуальної контрольної книги водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи, а отже застосування оскаржуваного штрафу до позивача, як до перевізника є абсолютно правомірним.

У наданій відповіді на відзив позивач додатково зазначив, що відповідач підтверджує, що за актом проведення перевірки №АР 055342 від 25.07.2024 року було здійснено виклик 2-х різних юридичних осіб: ПП «Регіон-Плюс» та ВК «Будсервіс». Відомостей, що в подальшому було здійснено повідомлення про визнання помилковим будь-яке з направлень матеріали відзиву не містять. Таким чином, Відповідачем допущено невизначеність при розгляді справи про застосування адміністративного стягнення за актом проведення перевірки №АР 055342 від 25.07.2024 року. Крім цього послався також на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року де суд дійшов висновку, що «згідно вимог Положення № 340, ведення індивідуальної контрольної книжки водія є допустимою тахографу альтернативною формою фіксації інформації про рух транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв під час виконання внутрішніх перевезень».

В наданому запереченні (на відповідь на відзив) відповідач зазначив, що позивачем не надано до суду доказів оснащення транспортного засобу, марки КРАЗ д/н НОМЕР_1 будь-яким тахографом (таким доказом є протокол перевірки та адаптації тахографу), як і доказу того, що фіксація інформації про режим праці та відпочинку водія ОСОБА_1 нібито велася за допомогою тахокарти (при наявності аналогово тахографа), або роздруківки даних роботи водія з цифрового тахографа (за наявності цифрового тахографу). Крім цього також зазначено, що позивач посилається на відповідну позицію суду апеляційної інстанції викладену в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року по справі №640/2290/22, натомість відповідно до частини 5 статті 242 КАСУ при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із наявних матеріалів справи судом встановлено, що за результатами здійснення 25.07.2024 старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Обуховим О.І. рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом було виявлено, що о 09 год. 10 хв. на а/д Т2409 поблизу с. Мокра. Калигірка, Звенигородського району водієм ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки КРАЗ д/н НОМЕР_1 (власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ПП «Регіон-Плюс») здійснювалося перевезення вантажу (згідно ТТН № б/н від 25.07.2024 - пісок).

Під час перевірки виявлено порушення абз.3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» Перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених статтею 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: у водія ОСОБА_2 була відсутня індивідуальна контрольна книжка водія, або копія графіка змінності водіїв, про що складено акт проведення перевірки №АР 055342 від 25.07.2024.

За наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідачем прийнято оскаржувану постанову №135186 від 24.09.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу за абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» в сумі 17000 грн.

Не погоджуючись із спірною постановою, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначено Законом України Про автомобільний транспорт від 05.04.2001 № 2344-III (далі по тексту - Закон № 2344-III).

Частиною четвертою статті 6 Закону №2344-III визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно зі статтею 18 Закону №2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

В силу статті 34 Закону №2344-III автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства, забезпечувати безпеку дорожнього руху

Приписами частини другої статті 39 Закону № 344-ІІІ визначені документи для регулярних спеціальних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником транспортних послуг, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, схема маршруту, розклад руху, інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 затверджений Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі по тексту - Порядок № 1567), згідно якого державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

За змістом п. 2 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно з п. 15 Порядку №1567 здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, під час проведення рейдової перевірки перевіряється: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону №2344-ІІІ документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до пункту 20 Порядку №1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (п. 21 Порядку).

Так, за результатами здійснення 25.07.2024 рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом було виявлено, що о 09 год. 10 хв. на а/д Т2409 поблизу с. Мокра. Калигірка, Звенигородського району водієм ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки КРАЗ д/н НОМЕР_1 здійснювалося перевезення вантажу. У вказаного водія була відсутня індивідуальна контрольна книжка водія, або копія графіка змінності водіїв, про що складено акт проведення перевірки №АР 055342 від 25.07.2024 та в подальшому прийнято оскаржувану постанову.

В позовній заяві позивач зазначає, що він не має жодного відношення до транспортного засобу КРАЗ 65055, номерний знак НОМЕР_1 , не здійснював перевезення 25.07.2024 року, його не перевіряли працівники державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті під час проведення рейдової перевірки 25.07.2024, жодних документів не складали (з складених документів вбачається, що фіксація порушення відбулася щодо ПП «Регіон Плюс»), тому не може нести відповідальність, в тому числі адміністративну за відсутність індивідуальної контрольної книжки водія.

Вказані доводи позивача суд розцінює критично, з огляду на наступне.

Приписи статті 60 Закону № 2344-III передбачають наявність спеціального суб`єкта відповідальності - автомобільного перевізника.

В розумінні статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Вантажні перевезення, згідно цієї ж статті Закону - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

З урахуванням змісту норм Закону №2344-ІІІ слідує висновок, що відповідальність у даному випадку несуть фізичні чи юридичні особи-автомобільні перевізники, які безпосередньо здійснюють, у тому числі, за власний кошт для власних потреб перевезення вантажів транспортними засобами.

Крім того, наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила №363).

Згідно положень цих Правил, перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 19 жовтня 2023 року, справа № 640/27759/21 зазначив «в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити з того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника».

В цьому контексті основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності».

Відповідно до статті 60 Закону № 2344-III, відповідальність за порушення транспортного законодавства застосовується не до власників чи користувачів транспортного, а до автомобільних перевізників.

Автомобільний перевізник не може визначатися лише тільки на підставі реєстраційних на транспортний засіб, які зазначені в акті. Автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-ІІІ), а не власник/користувач транспортного засобу. Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20.

Тобто, з вказаних положень слідує, що саме на місці зупинки (події) мають бути надані первинні документи, інші документи на підставі яких здійснюється перевезення та саме на підставі цих, а не складених в інший час та наявних поза місцем події, встановлюються фактичні обставини, зокрема, щодо перевізника.

Носієм доказової інформації щодо встановлених таким чином обставин, є первинні документи контролю, що складаються контролюючим органом, акти, довідки відповідно до правил і процедур, передбачених профільними нормативно-правовими актами.

Основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил (п.11.1 Правил № 363).

Відповідно до приписів статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дані щодо особи автомобільного перевізника зазначаються в товарно-транспортній накладній. Саме з цього документа посадова особа Укртрансбезпеки встановлює відомості щодо особи автомобільного перевізника, на цьому неодноразово наголошував Верховний суд в своїх рішеннях.

Закон України «Про автомобільний транспорт» та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Мінтрансу України № 363 від 14.10.1997 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України за № 128/2568 від 20.02.1998 року, визначають товарно-транспортну накладну обов`язковим документом, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до пункту 1 Правил № 363, товарно-транспортна документація комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу».

Таким чином, товарно-транспортна накладна підтверджує факт надання послуг перевезення товарів (якщо таке перевезення здійснюється на договірних умовах), документує рух матеріальних цінностей та є одним із доказів реальності здійснення господарської операції з постачання товарів.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.04.2021 р. у справі № 810/3713/16, (№ К/9901/48931/18).

Матеріалами справи встановлено, що у пред`явленій водієм під час перевірки посадовій особі Укртрансбезпеки товарно-транспортної накладної від 25.07.24, в графі автомобільний перевізник стоїть штамп на якому зазначено Виробничий кооператив «Будсервіс», код 31041068, Україна, Черкаська обл., смт. Катеринопіль.

З аналізу вищевказаних рішень слідує, що товарно-транспортна накладна є саме тим документом на підставі даних якої встановлюють особу автомобільного перевізника.

Відповідно до даних зафіксованих в товарно-транспортній накладній від 25.07.2024, яка була надана водієм працівнику Укртрансбезпеки на момент перевірки саме ВК «Будсервіс» є автомобільним перевізником. Позивачем цього факту не спростовується в позовній заяві. Доказів того, що автомобільним перевізником, який 25.07.2024 транспортним засобом марки КРАЗ д/н НОМЕР_1 перевозив вантаж була інша особа відмінна від ВК «Будсервіс» матеріали справи не містять.

З огляду на сталу практику Верховного суду, щодо встановлення автомобільного перевізника згідно наданої під час перевірки товарно-транспортної накладної від 25.07.2024, у відповідача не було підстав не брати до уваги дані стосовно визначення автомобільним перевізником саме Позивача.

З урахуванням вказаного суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах ВК «Будсервіс» дійсно був перевізником вантажу, в розумінні вищевказаних положень законів та підзаконних нормативно-правових актів.

Спростовуючи доводи позивача про наявність самого факту порушення передбаченого абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», суд зазначає наступне.

Статтею 48 передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 2 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено обсяг законодавства про автомобільний транспорт, а саме: Закону України Про автомобільний транспорт, законів України "Про транспорт" та Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів, інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Згідно змісту вищезазначеної норми закону, інші нормативно-правові акти теж визначають обов`язкові документи, які повинні бути у водіїв під час здійснення перевезень вантажів.

Аналіз наведених положень Закону України №2344-ІІІ дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, а напроти, вимагається наявність інших документів, передбачених законодавством.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі №820/4624/17.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року N 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону України "Про автомобільний транспорт" та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року №340, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 р. за №811/18106, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Положення № 340).

Відповідно до пунктів 1.2-1.3 Положення № 340, це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Відповідно до п. 6.1 Положення, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Пунктом 6.2 Положення №340 визначено, що облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.

Згідно п. 6.3 Положення водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія, або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Перевізник повинен вести табель обліку роботи водіїв на підставі обліку водіями свого робочого часу та відпочинку.

Згідно з визначенням Положення №340, тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ.

Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування водія.

Чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.

У даному випадку, законодавець в обов`язковому порядку визначає умови для встановлення на транспортний засіб тахографа відповідно до даних якого можна було б перевірити дотримання водіями їх режим праці та відпочинку. Це можуть бути тахокарти (при наявності аналогово тахографа), або роздруківки даних роботи водія з цифрового тахографа.

Одним із способів контролю водіїв, в разі не оснащення транспортного засобу тахографом відповідно до п. 6.3 Порядку №340 є індивідуальна контрольна книжка, або копія графіка змінності водіїв, які відображають відомості про тривалість змінного періоду керування.

При цьому чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.

Отже, обов`язок позивача щодо дотримання вимог підзаконних нормативних актів «Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів»,затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07 червня 2010

року №340 передбачено чинним законодавством.

Згідно з частиною другою статті 49 Закону України «Про автомобільний транспорт» водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення вантажних перевезень.

З врахуванням вище викладеного, положеннями статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено необхідність наявності як у перевізника так і у водія інших документів, передбачених законодавством, а саме індивідуальної контрольної книжки водія, або копії графіка змінності водіїв - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, як це передбачено нормами Положення №340.

Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На момент перевірки водій не надав державному інспектору заповнену відносно себе індивідуальну контрольну книжку водія, або копію графіку змінності водіїв, які підпадають під перелік інших документів, передбачених законодавством (оскільки обов`язок їх ведення передбачений п. 6.3 наказу МТЗУ №340), та які відповідно до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» повинен мати водій для здійснення внутрішніх перевезень, і пред`являти особам, уповноваженим здійснювати контроль на автомобільному транспорті, чим безпосередньо порушено статті 48 Закону, відповідальність за що передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60.

Суд констатує, що на момент перевірки у водія не було в наявності будь-якого документу, згідно якого можна було б перевірити фактичні дані стосовно дотримання ним режиму його праці та відпочинку. Доказів зворотного матеріали справи не містять. Такого документу Позивачем не надано і до суду.

Отже, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за відсутності документів, зокрема, в даному випадку належним чином оформленої індивідуальної контрольної книги водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи, а отже постанова №135186 від 24.09.2024 про застосування до позивача оскаржуваного штрафу є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Щодо тверджень позивача про те, що в акті рейдової перевірки не відображено інформацію про використання/не використання тахографа, слід зазначити, що позивачем не надано до суду доказів оснащення транспортного засобу, марки КРАЗ д/н НОМЕР_1 будь-яким тахографом (таким доказом є протокол перевірки та адаптації тахографу), як і доказу того, що фіксація інформації про режим праці та відпочинку водія ОСОБА_1 нібито велася за допомогою тахокарти (при наявності аналогово тахографа), або роздруківки даних роботи водія з цифрового тахографа (за наявності цифрового тахографу).

Відтак твердження позивача про відсутність складу правопорушення є необгрунтованими, оскільки недоведення факту обладнання транспортного засобу марки КРАЗ д/н НОМЕР_1 тахографом, є безумовним доказом, що у водія мала бути в наявності саме індивідуальна контрольна книжка водія, або графік змінності водіїв відповідно до даних яких працівник Укртрансбезпеки зміг перевірити дотримання його режиму праці та відпочинку.

За таких обставин, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, тому відсутні правові підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.2-14, 138-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Альона КАЛІНОВСЬКА