Справа № 380/9085/24
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 рокусправа № 380/9085/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна Компанія "Партнер Плюс" до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, картки відмови в прийнятті митної декларації,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельна Компанія "Партнер Плюс" (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці Державної митної служби України (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 13.02.2024 № UА209000/2024/100097/2;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13.02.2024 № UA209230/2024/000487.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.02.2024 митний декларант ТОВ "ДМ-Адванс" подав для митного оформлення митну декларацію № 24UA23U1 з метою ввезення ТОВ "Торгівельна Компанія "Партнер Плюс" в Україну молочних продуктів. Вартість товару визначена декларантом за ціною договору № UM/23/001600 від 21.12.2023 у розмірі 1 512 822,10 грн.(37 070,61 Євро за курсом НБУ на дату подачі МД).

На підтвердження заявленої митної вартості, позивач надав митному органу документи, що відповідають переліку, визначеному частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, які місять відомості про ціну товару та дають можливість обчислити її, проте митний орган скоригував митну вартість товару за резервним методом.

Позивач вважає протиправними спірні рішення відповідача, покликаючись на те, що митним органом не обґрунтовано свої сумніви щодо достовірності поданих декларантом відомостей. Також наголошує, що коригування митної вартості за допомогою другорядного методу (резервним) носить протиправний характер, оскільки надані позивачем до митного оформлення документи мали всі необхідні відомості для перевірки заявленої декларантом митної вартості за основним методом.

Крім того, позивач стверджує, що винесення оскаржуваного рішення завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам позивача, оскільки ним сплачені зайві митні платежі. Відмова у визнанні заявленої митної вартості є безпідставною та протиправною, оскільки ґрунтується на суб`єктивній думці посадової особи, що винесла рішення про коригування митної вартості, та спотворенні фактів, на підставі яких відповідач обґрунтовує це рішення.

Ухвалою від 01.05.2024 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

16.05.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, зазначивши, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України митний орган здійснив контроль наявності в поданих декларантом документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Під час розгляду документів встановлено:

1) експортна декларація країни відправлення 24PL311010Е0058768 не містить будь-яких відміток митних органів країни відправлення, які підтверджують факт здійснення експорту оцінюваного товару. В експортній декларації країни відправлення статистична вартість товару не відповідає вартості товару, що зазначена в інвойсі на умовах поставки FCA, що не кореспондується з положенням ст. 4 Регламенту Комісії ЄС від 09.02.2010 №113/2010, в якій зазначено, що статистична вартість повинна ґрунтуватись на вартості товарів та коригуватись так, щоб містити виключно та повністю транспортні та страхові витрати, що були понесені для доставки товарів з місця їх відправлення до кордону держави, у якій товари перебувають на момент поміщення під митну процедуру;

2) відповідно до вимог п. 3.1 зовнішньоекономічного контракту від 21.12.2023 №UM/23/001600 митне оформлення товару у країні експорту, отримання ветеринарного сертифікату здійснюється за рахунок Продавця. Однак вищезазначені витрати не вказані у рахунку фактурі;

3) пунктом 3.5 зовнішньоекономічного контракту від 21.12.2023 № UM/23/001600 передбачено надання Заявки на поставку товару, в якій має зазначатись асортимент товару та його вартість, проте даний документ не надано до митного оформлення;

4) платіжна інструкція № 83 від 08.02.2024 на купівлю валюти. Платіжна інструкція не може бути взята до уваги, оскільки такий документ являється платіжною інструкцією, що не є документом, який засвідчує факт переведення коштів. Даний "прайс-лист" містить суб`єктивний характер і не дає можливості зробити висновки щодо об`єктивних умов визначення ціни при здійсненні зовнішньоекономічної операції;

5) прайс-лист від 31.01.2024 № б/н-не може бути взятий до уваги, оскільки не містить інформації щодо умов поставки, на підставі яких розрахована ціна товару. Даний лист датований 31.01.2024, а дата внизу листа - 09.02.2024;

6) у рахунку на перевезення від 12.02.2024 № 18 міститься посилання на замовлення №05/02/2024 від 05/02/24, проте даного замовлення до митного оформлення не подано;

7) відповідно до п. 1.1 Договору на перевезення від 07.09.2021 № 07/09/21-подається заявка. Даного документа до митного оформлення не надано.

Тому відповідач зауважує, що не зрозуміло яким чином сформована ціна товару при відповідних умовах поставки, а відповідно - правильність нарахування митної вартості товару.

Відповідач переконаний, що вищенаведене, відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України є підставою для відмови у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю.

Відтак, Львівська митниця стверджує, що спірне рішення прийняте з дотриманням вимог чинного законодавства та не підлягає скасуванню, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

20.05.2024 позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву, де зазначає, що у відзиві на позовну заяву митним органом не наведені заперечення щодо зазначених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, відсутні посилання на відповідні докази та норми права, не наведені доводи для спростування доказів адміністративного позову.

Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

21.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельна Компанія "Партнер Плюс" (Покупець) та компанія "Spoldzielnia Obrotu Towarowego Przemyslu Mleczarskiego" Польща (Продавець) уклали Контракт № UM/23/001600 (далі Контракт № UM/23/001600), за умовами якого Продавець продає, а Покупець купує "Товар" в асортименті, кількості та цінам, згідно з специфікаціями, які є невід`ємними частинами контракту.

Асортимент і ціна товару відображені в специфікаціях (п. 2.1. Контракту №UM/23/001600).

Відповідно до п. 3.1 Контракту № UM/23/001600 поставка Товару здійснюється на умовах FCA Беласток, Польща, або DAP Харків Україна (Інкотермс - 2010) із зазначенням місця доставки в підписаній специфікації.

Умови оплати за товар: 100% передоплата відповідно до Інвойс проформи Продавця (п. 2.3. Контракту № UM/23/001600).

На виконання вимог зовнішньоекономічного контракту від 21.12.2023 №UM/23/001600

Продавець виставив рахунок-проформу № UA-02/2024.

Відповідно до рахунку-фактури від 09.02.2024 № PL/000437228/24/0023 Покупцем придбаний товар на загальну суму 35 845,40 ЕUR.

З метою митного оформлення вказаного товару ТОВ "Торгівельна Компанія "Партнер Плюс" подало до Львівської митниці електронну митну декларацію №24UA23U1, відповідно до якої митного оформлення заявлений імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації.

Одночасно, декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №24UA23U1 в якості підстави для застосування основного методу були надані наступні документи, які містять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її: пакувальний лист (Packing) від 09.02.2024 №PL/000437228/24/0023; рахунок-проформа (Proforma) від 31.01.2024 № UA-02/2024; рахунок-фактура (інвойс) (Commercial) від 09.02.2024 № PL/000437228/24/0023; автотранспортна накладна від 09.02.2024 № 957052; міжнародний ветеринарний сертифікат від 09.02.2024 №2002/00020/24/04/UA; книжка МДП від 09.02.2024 № АХ.85515061; сертифікат з перевезення від 09.02.2024 № PL/MF/AT 0215324; платіжний документ від 08.02.2024 № 83; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 12.02.2024 № 18; документ що підтверджує вартість перевезення вантажу від 12.02.2024 № 4; прайс-лист від 31.01.2024 б/н; зовнішньоекономічний договір від 21.12.2023 № UM/23/0016004; доповнення до зовнішньоекономічного договору від 31.01.2024 № UA-02/2024; доповнення до зовнішньоекономічного договору від 09.02.2024 № UA-02/2024; договір про перевезення від 07.09.2021 № 07/09/21; експортна митна декларація країни походження Товару від 09.02.2024 № 24PL311010E0058768.

За наслідками опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала наступне повідомлення: "Відповідно до частини 3-4 статті 53 Митного кодексу України прошу надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів № 4, 5, 6, 8, 9: 1) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалось страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договір (контракт) із третіми особами, пов`язаний із договором про пропуск товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснювалися; 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг пов`язаних із виконанням умов договору; 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якість та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У свою чергу, Декларант на запит відповідача надіслав митному органу відповідь, у якій зазначив, що до митного оформлення були надані всі наявні документи. Крім того, було долучено судові рішення про скасування рішень про коригування митної вартості на ідентичні товари.

За наслідками опрацювання наданих документів Львівською митницею 13.02.2024 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UА209000/2024/100097/2, в графі 33 якого вказано:

"…За результатами опрацювання поданих до митного оформлення документів встановлено наступне: За результатами проведеного опрацювання встановлено наступні розбіжності: - експортна декларація країни відправлення 24PL311010E0058768- не містить будь-яких відміток митних органів країни відправлення, які підтверджують факт здійснення експорту оцінюваного товару. в експортній декларації країни відправлення статистична вартість товару не відповідає вартості товару, що зазначена у інвойсі на умовах поставки FCA, що не кореспондується з положенням ст. 4 Регламенту Комісії ЄС від 9 лютого 2010 №113/2010 в якій зазначено, що статистична вартість товарів грунтувались на вартості товарів та коригуватись так, щоб містити виключно та повністю транспортні та страхові витрати, що були понесені для доставки товарів з місця їх відправлення до кордону держави, у якій товари перебувають на момент поміщення під митну процедуру;

- відповідно до вимог п. 3.1 зовнішньоекономічного контракту від 21.12.2023 №UM/23/001600 зазначено що митне оформлення товару у країні отримання ветеринарного сертифікату здійснюється за рахунок Продавця. Однак вищезазначені витрати не вказані у рахунку фактурі :

- відповідно до вимог п. 3.5 зовнішньоекономічного контракту від 21.12.2023 №UM/23/001600 передбачено надання Заявки на поставку товару в якій має зазначатись асортимент товару та його вартість, проте даний документ не надано до митного оформлення;

- платіжна інструкція № 83 від 08.02.2024 на купівлю валюти. Платіжна інструкція не може бути взята до уваги, оскільки такий документ являється платіжною інструкцією, що не є документом, який засвідчує факт переведення коштів

- Даний "прайс-лист" містить суб`єктивний характер і не дає можливості зробити висновки щодо об`єктивних умов визначення ціни при здійсненні зовнішньоекономічної операції;

- прайс-лист від 31.01.2024 №б/н-не може бути взятий до уваги - Оскільки не містить інформації щодо умов поставки, на підставі розрахована ціна товару. В даний лист датований 31.01.2024, а дата внизу листа-09.02.2024;

- в рахунку на перевезення від 12.02.2024 №18- міститься посилання на замовлення Nє05/02/2024 від 05/02/24-проте даного замовлення до митного оформлення не подано;

- в відповідно до п.1.1 договору на перевезення від 07.09.2021 № 07/09/21-подається заявка. Даного документа до митного оформлення не надано …

… На вимогу митного органу декларантом не надано жодного додаткового документу, а також документів, які спростовують попередньо зазначені розбіжності не надано. Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - третій статті 53 МКУ, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість. Проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 26 (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2г (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року Nє4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості Тов.4- МД 24UA00U4 від 08.01.24 де вартість подібного товару становить 9,258 дол США за кг тов. Nє 5 від 18.12.2023 №23UA 25U1 де вартість подібного товару становить 7,67 дол. США/кг. дол за кг; Тов. 6 - МД 24UA00U4 від 08.01.24 де вартість подібного товару становить 8,17 дол США за кг; Тов.8- МД 23UA64U8 від 27.12.23 24 де вартість подібного товару становить 5,22 дол США за кг; Тов.9 - МД 23UA64U8 від 27.12.23 де вартість подібного товару становить 6,11дол США за кг".

Львівська митниця відмовила позивачу у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформила Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2024/000487.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач не погоджується із рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови, вважає їх протиправними та такими, що суперечать поданим декларантом документам та нормам чинного законодавства, а тому звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Надаючи оцінку позиціям сторін у справі, суд враховує наступні обставини та застосовує такі правові норми.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Указана норма основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Митний кодекс України (далі МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Частиною 1 ст. 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (ч. 1 ст. 248 МК України).

Згідно з ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом подання за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5 ст. 58 МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні.

Слід зауважити, що митним законодавством передбачена ціла система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Пріоритетним до застосування є саме основний метод, що обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові у справі № 826/17509/16 від 09.02.2021.

Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи, закріплені приписами п. 2 ч. 1 ст. 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 МК України, основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Основний метод, не застосовується в конкретних випадках: а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні; б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (відповідно до ч. 2 МК України). Кожен із вище означених випадків може бути як самостійною підставою для незастосування основного методу, так й розглядатися в їх сукупності.

Згідно з ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

За правилами ч. 3 ст. 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Тобто, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч. 2 ст. 53 МК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

За змістом ст. 53 МК України законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Вказане узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Судом встановлено, що при митному оформленні товару позивач надав всі наявні у нього документи, що визначені ч. 2 ст. 53 МК України, та зазначені судом вище.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Також, згідно з частиною 6 вищевказаної статті, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Разом з цим, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Необхідно зазначити, що витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 22.04.2021 у справі № 810/3397/16 та від 18.08.2021 у справі № 821/1050/17.

Суд зазначає, що відповідачем у протоколі обробки № 7352 витребувані додаткові документи, проте жодних вказівок на наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, відповідний протокол не містить.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Як встановлено судом, позивачем при митному оформленні товару та на вимогу митного органу надано пакет документів, які містили числові показники ціни товару.

Згідно зі ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 згаданого Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 згаданого Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 згаданого Кодексу.

Частиною 2 ст. 55 МК України встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.10.2019 у справі № 803/776/17, згідно з якими декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у ч. 2 ст. 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Щодо зазначених відповідачем у рішенні про коригування митної вартості від 13.02.2024 № UA209000/2024/100097/2 порушень, суд враховує таке.

Стосовно доводів відповідача про те, що для підтвердження митної вартості товару декларантом надана експортна декларація країни відправлення 24PL311010E0058768, яка не містить будь-яких відміток митних органів країни відправлення, то такі, на думку суду, є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідачем не наведено жодних відомостей про те, яким саме чином наявність або відсутність таких відміток впливає на визначення митної вартості товару, як і необхідності та обов`язковості їх наявності у наданій копії.

Митна декларація країни відправлення містить у собі інформацію про відправника, товару та його вартості, а також містить штрих-код, номер та дату.

Більше того, до митного оформлення позивач надав міжнародну автомобільну накладну CMR № 957052 від 09.02.2024, яка є товарно-транспортною накладною і згідно ст. 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів вважається міжнародним перевізним документом, що відображає шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення. Згідно із вказаною накладною транспортування товару від виробника товару (м. Білосток, ul. Hundlowa, 4, Польща) до пункту призначення (м. Харків, Харківська обл., вул. Барикадна, 53) здійснювалося транспортним засобом з номерними знаками НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . Варто відмітити, що відповідач в оскаржуваному рішенні не заперечує цей факт.

Крім того, до митного оформлення поданий сертифікат з перевезення товару форми EUR1 № PL/MF/AT 0215324 від 09.02.2024, де вказані ті самі транспортні засоби та містяться відмітки митного органу Республіки Польща (графа 11 "Митний напис"/"Customs endorsement" зазначеного документа).

Щодо невідповідності статичної вартості товару вказаної в експортній декларації країни відправлення із вартістю товару, що зазначена у інвойсі, суд зауважує наступне.

У параграфі 1 статті 4 Регламенту №113/2010 зазначається, що статистична вартість повинна ґрунтуватися на вартості товарів на момент і в місці перетину товарами кордону держави-члена, у якій товари перебувають на момент поміщення під митну процедуру при прибутті до неї (імпорт) або вибутті з неї (експорт). Статистична вартість повинна розрахуватися на основі вартості товарів, зазначеної в параграфі 2, та, за необхідності, коригуватися на транспортні та страхові витрати згідно з параграфом 4.

Відповідно до параграфу 4 вартість, зазначена 6 параграфах 2 і 3, за необхідності коригується так, щоб статистична вартість містила виключно та повністю транспортні та страхові витрати, що були понесені задля доставки товарів з місця їх відправлення до кордону держави-члена, у якій товари перебувають на момент поміщення під митну процедуру (для імпорту вартість типу CIF, для експорту вартість типу FOB).

Відповідно до параграфу 2 статті 4 вартість товарів, що експортуються або імпортуються, повинна бути:

(а) у випадку продажу або купівлі - ціною, фактично сплаченою або належною до сплати за імпортовані або експортовані товари, за винятком умовної або фіктивної вартості;

(b) в інших випадках - ціною, яка була б сплачена у випадку продажу або купівлі.

Тобто, згідно з положеннями Регламенту № 113/2010 статистична вартість товару повинна відповідати ціні, яка сплачена за товар, а у разі експорту товару на умовах ІНКОТЕРМС FОВ - до цієї ціни, за необхідності, додаються ще й транспортні витрати до митного пропуску країни експорту.

Відповідно до п. 3.1 Контракту № UM/23/001600 поставка Товару здійснюється на умовах FCA Беласток, Польща, або DAP Харків Україна (Інкотермс - 2010) із зазначенням місця доставки в підписаній специфікації.

Із дослідженого інвойсу від 09.02.2024 № PL/000437228/24/0023 суд встановив, що поставка товару здійснювалась на умова FСА Білосток, Польща (ІНКОТЕРМС-2010).

Згідно умов FCA за правилами ІНКОТЕРМС-2010 постачальник поставляє продукцію згідно з умовами контракту разом із необхідною документацією (інвойс, факс, електронний лист або інший документ), передбаченою контрактом та яка підтверджує продаж. Місце поставки - вказується після трьох латинських літер FCA і означає, що продавець власним коштом і під свою відповідальність постачає товар в місце, яке визначається сторонами договору і фактично може знаходитись будь-де. Продавець зобов`язаний оплатити всі витрати, пов`язані з доставкою товарів, які виникають до моменту доставки товару у вказаний покупцем місце. Покупець за умовами FСА за власний рахунок та заздалегідь укладає договір про транспортування товару з вантажоперевізником, приватним експедитором або з іншим суб`єктом, який наділяється повноваженнями здійснювати всі дії щодо проміжного приймання та транспортування вантажу до місця розвантаження одержувача.

Тобто, Продавець був зобов`язаний у експортній митній декларації зазначити статистичну вартість товару, яка ґрунтується виключно на ціні, яка фактично була сплачена Покупцем, оскільки умови і базис поставки за договором купівлі-продажу № UM/23/001600 від 21.12.2023 не передбачають несення Продавцем жодних витрат зі страхування і транспортування товару до кордону.

Також суд критично оцінює твердження відповідача про те, що поданий до митного оформлення прайс-лист від 31.01.2024 не може бути взятий до уваги як джерело інформації щодо продажу товарів для широкого кола покупців, оскільки має адресний характер, оскільки прайс-лист виробника товару не є документом обов`язковість надання якого передбачено частиною третьою ст. 53 МК України.

У своєму рішенні митний орган зазначає, що декларантом до митного оформлення не подана заявка на перевезення.

Відповідно до п.1.1. Договору перевезення вантажу від 07.09.2021 № 07/09/21 у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Перевізник бере на себе зобов`язання здійснювати перевезення вантажу, визначеного товарно-супровідними документами та транспортними накладними (CMR та/або ТТН) за заявками Замовника, з місця відправлення до відповідного пункту призначення автомобільним транспортом і видати вантаж Замовнику, а Замовник бере на себе зобов`язання сплачувати Перевізнику плату за перевезення вантажу.

Проте, суд звертає увагу, що ст. 53 МК України визначено перелік документів, що подаються на підтвердження заявленої митної вартості, і серед того переліку немає заявок (замовлень) чи будь-яких інших попередніх документів. При цьому згідно з ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відтак, суд погоджується із позивачем, що замовлення/заявка до Договору перевезення вантажу не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість перевезення, оскільки у замовленні може міститися лише інформація про вантаж, строки завантаження/розвантаження, терміни поставки, відомості про водія та автомобіль. І така заявка не має вплив на числові визначення митної вартості. Також варто зазначити, що на законодавчому рівні відсутнє визначення складових (реквізитів) заявки до договору.

Митний орган у спірному рішенні вказує, що "…відповідно до вимог п. 3.5 зовнішньоекономічного контракту від 21.12.2023 № UM/23/001600 передбачено надання Заявки на поставку товару в якій має зазначатись асортимент товару та його вартість, проте даний документ не надано до митного оформлення".

Суд зауважує, що за умовами Контракту № UM/23/001600 від 21.12.2023 Продавець продає, а Покупець придбаває товар в асортименті, кількості і цінам згідно з Специфікаціями, які є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.1. Договору).

Асортимент і ціна товару відображені у Специфікаціях до цього Договору (п. 2.1. Договору).

Згідно із п. 3.5 Контракту № UM/23/001600 Покупець надає Продавцю заявку на поставку Товару. Заявка на поставку товару може бути передана для продавця в усній формі чи по е-мейл. На основі отриманої Продавцем Заявки Покупця на поставку партії Товару Сторони узгоджують дату навантаження, асортимент, ціни та кількість кожної окремої партії Товару шляхом підписання Специфікації. На підставі заявки Покупця та укладеної Сторонами Специфікації Продавець зобов`язується виставити Інвойс-Проформу для здійснення попередньої оплати Покупцем за цю партію Товару.

Отже, із аналізу зазначеного слідує, що умовами Контракту № UM/23/001600 не передбачено наявності письмової форми заявки на поставку товару, яка має містити асортимент товару та його вартість.

Крім того, серед переліку обов`язкових документів, які підтверджують митну вартість товару, визначених ст. 53 МК України, не має заявки до Контракту.

Щодо твердження митного органу про не включення у рахунок-фактуру витрат на отримання ветеринарного сертифікату, суд враховує таке.

Як зазначено вище, поставка товару здійснюється на умовах FСА Білосток, Польща чи DАР Харків, Україна (ІНКОТЕРМС-2010) зі вказанням місця доставки у підписаній Сторонами Специфікації на поставку кожної окремої партії Товару. Митне, ветеринарне та інше оформлення Товару у країні відправлення здійснюється своїми силами та за власні кошти Продавцем. Оплату витрат на митне, ветеринарне та інше оформлення Товару у країні отримання здійснює Покупець. При поставці товару на умовах FCA, Білосток, Польща чи DAP Харків, Україна порядок несення Сторонами витрат здійснюється у відповідності із загальним порядком несення витрат при поставці на умовах FCA чи DAP (ІНКОТЕРМС-2010). Ризик за схоронність Товару переходить від Продавця до Покупця у відповідності до умов поставки.

У рахунку-фактурі № PL/000437228/24/0023 від 09.02.2024 визначено, що поставка здійснюється на умовах FCA. Згідно з цими Правилами термін "Франко-перевізник" означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. Вибір місця поставки впливає на зобов`язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару.

Згідно зі ст. А.4 "Поставка" Правил Інкотермс-2010 продавець зобов`язаний надати товар перевізнику або іншій особі, призначеній покупцем або обраній продавцем у відповідності зі статтею А.3 "а", у названому місці у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами для здійснення поставки.

Поставка вважається здійсненою: а) якщо названим місцем поставки є площі продавця: коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий перевізником, що призначений покупцем, чи іншою особою, що діє від імені останнього; б) якщо назване місце перебуває за межами площ продавця: коли товар наданий у розпорядження перевізника чи іншої особи, призначеної покупцем або обраної продавцем відповідно до статті А.3 "а", нерозвантаженим з транспортного засобу продавця. Згідно зі ст. А.6 "Розподіл витрат" Правил Інкотермс продавець зобов`язаний, з урахуванням положень статті Б.6: - нести всі витрати, пов`язані з товаром, до моменту здійснення його поставки у відповідності з статтею А.4; - сплатити, коли це належить, витрати митних процедур, а також усі мита, податки та інші збори, що підлягають сплаті при експорті товару.

Позивач уклав зовнішньоекономічний договір № UM/23/001600 від 21.12.2023 з компанією "Spуtdzielnia Obrotu Towarowego Przemyslu Mleczarskiego", яка зареєстрована за адресою 15-399 Bialystok, ul. Handlowa 4, Poland.

У п. 3.1. цього Договору зазначено, що місцем поставки товару є місто Білосток, Польща. Аналогічна інформація міститься у наданих Позивачем специфікаціях, рахунку-проформі і рахунку-фактурі. Тобто, місцем поставки товару є територія країни відправлення, у якій перебуває Продавець, тому експортне оформлення товарів та ветеринарні витрати відповідно до умов Договору та Правил Інкотермс-2010 несе Продавець, що підтверджується наданими до митного оформлення документами.

У свою чергу, відповідно до п. 3.3. Договору купівлі-продажу Продавець зобов`язується поставити разом із товарами повний пакет наступної документації:

- Ветеринарний сертифікат для експорту;

- Сертифікат EUR 1;

- Ксерокопію експортної декларації;

- Пакувальний лист - 3 екз.;

- Специфікації;

- Invoice (рахунок-фактуру);

- Транспортні накладні CMR - 3 екз.

Відтак, суд погоджується із позивачем, що витрати на оформлення ветеринарного сертифікату несе Продавець та вказані витрати включені у ціну Товару, що постачається, відтак не потребують окремого відображення у рахунку-фактурі.

Також у спірному рішенні відповідач вказує, що "платіжна інструкція № 83 від 08.02.2024 на купівлю валюти. Платіжна інструкція не може бути взята до уваги, оскільки такий документ являється платіжною інструкцією, що не є документом, який засвідчує факт переведення коштів".

На підтвердження митної вартості товару позивачем до митного органу надана платіжна інструкція від 08.02.2024 № 83 зі змісту якої можна встановити, що вказана платіжна інструкція на загальну суму 35 845,50 Євро була отримана/прийнята АТ "Ощадбанк" до виконання 08.02.2024 о 10:40:32, дата валютування - 08.02.2024.

У графі "Призначення платежу" зазначено "PREPAYMENT FOR CHEESE ACCORD CONTRACT UM/23/001600 FROM 21.12.2023 AND INVOICE UA-02/2024 від 31.01.2024".

Суд зауважує, що в постанові від 17.04.2018 у справі № 815/329/17 Верховний Суд зазначив, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 420/18880/21.

При цьому, в постанові від 11.06.2019 у справі № 813/1755/17 Верховний Суд зазначив, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Таким чином, суд не бере до уваги посилання відповідача як на підставу для коригування митної вартості товару на те, що подана декларантом позивача до митного оформлення платіжна інструкція не може слугувати доказом, який засвідчує факт оплати за товар.

Таким чином, суд, проаналізувавши зміст наданих декларантом документів, дійшов висновку, що такі містять необхідні відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товари.

З урахуванням наведеного, а також відсутність будь-яких належних доказів на підтвердження позиції митного органу, суд вважає, що позивачем для митного оформлення було надано всі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості імпортованих товарів, які містили необхідні числові показники митної вартості.

Частиною 2 ст. 55 МК України встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1)обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Зазначені висновки слідують, зокрема, з приписів пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, за яким у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (ст. 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 ч. 2 ст. 55 МК України, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, відображеною у постанові від 18.08.2021 у справі № 160/4944/19 та у постанові від 04.11.2021 у справі №120/2634/19-а.

Як вбачається зі змісту графи 33 рішення про коригування митної вартості №UA209000/2024/100097/2, то за результатами проведеної консультації, митну вартість товарів скориговано:

- товари № 4, № 6 скориговані та визначені за резервним методом на підставі митної декларації від 08.01.2024 № 24UA00U4. Однак, товари, зазначені у декларації не є тотожними товарам 4, 6 зокрема різні характеристики та види сиру;

- товари № 8, № 9 скориговані та визначені за резервним методом на підставі митної декларації від 27.12.2023 № 24UA64U8. Однак, товари, зазначені у декларації не є тотожними товарам 8,9 зокрема різні характеристики та види сиру. Відповідач бере за джерело товар, який імпортувався на умовах поставки EXW. Натомість позивач товар № 8, 9 імпортував на умовах поставки FСА.

Верховний Суд у постанові від 05.02.2019 у справі № 816/1199/15 висловив позицію, згідно з якою у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 Митного кодексу України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

У всіх випадках, де посадові особи митниці брали за основу попередньо оформлені митні декларації, партії товарів не були співмірні з тими, що імпортувались нами, умови поставок були різними, однак жодного коригування проведено не було.

Таким чином, суд вважає, що позивачем надані відповідачу для митного оформлення імпортованих товарів всі документи, які передбачені ч. 2 ст. 53 МК України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною Контракту згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України.

Висновки відповідача про заниження позивачем митної вартості товарів та надання митному органу недостовірних даних не підтверджуються наявними матеріалами справи, а виявлені невідповідності у поданих позивачем документах не впливають на ціну товарів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач належними доказами не спростував доводи позивача про правильність визначення ним митної вартості за основним методом та не довів наявність у митного органу належних підстав для коригування митної вартості товару.

Беручи до уваги викладене вище, суд вважає, що оскаржуване рішення митний орган прийняв за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі без обґрунтування причин того, що позивач неправильно визначив митну вартість товарів.

Суд зауважує, що позовні вимоги про скасування картки відмови є похідними від позовних вимог про скасування рішення про коригування митної вартості і є способом захисту одного і того ж порушеного права позивача на розмитнення товару з визначенням митної вартості товару за першим методом.

Картка відмови в прийнятті митних декларацій не має самостійних юридичних підстав прийняття, і прийнята виключно у зв`язку з прийняттям відповідачем рішень про коригування митної вартості.

Як наслідок, підлягає скасуванню і спірна картка відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, прийнята відповідачем на підставі рішення про коригування митної вартості.

За таких обставин суд задовольняє вимоги ТОВ "ТК "Партнер Плюс" у повному обсязі.

Щодо стягнення на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн, суд враховує таке.

Відповідно до ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За правилами ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно із ч. 7, ч. 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Із системного аналізу наведених вище правових норм слідує, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Крім того, на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження підстав, факту понесення та розміру витрат, пов`язаних з розглядом справи, представник позивача надав суду: договір про надання правової допомоги від 25.03.2021, укладений між ТОВ "Торгівельна компанія "Партнер Плюс" та адвокатським об`єднанням "Роланд"; додаткову угоду від 27.03.2024 №23; рахунок на оплату від 03.04.2024 № 41, платіжну інструкцію від 04.04.2024 № 2433, ордер серії АХ № 1183603.

Згідно із додатковою угодою від 27.03.2024 № 23 Адвокатське об`єднання надає правничу допомогу і здійснює захист інтересів Клієнта у Львівському окружному адміністративному суді щодо визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/100097/2 від 13.02.2024 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2024/000487 від 13.02.2024, винесених Львівською митницею Державної митної служби України, та в органах примусового виконання судових рішень.

Відповідно до п. 5 Додаткової угоди від 27.03.2024 № 23 за надання правничої допомоги відповідно до цієї Додаткової угоди Клієнт оплачує Адвокатському об`єднанню винагороду у сумі 10000,00 грн.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст.134 КАС України).

Суд відмічає, що митний орган заперечує щодо стягнення витрат на правничу допомогу, вказує про те, що позивачем не надано жодних документів, які б свідчили про понесення витрат на кваліфіковану правову допомогу.

Суд наголошує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Так, на думку суду, вартість за послуги підготовки позовної заяви та відповіді на відзив є завищеними, оскільки фактично зазначені заяви складаються з викладу обставин справи, норм законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та судової практики. Тобто підготовка позовної заяви не потребували багато часу, що свідчить про завищення суми витрат, які підлягають сплаті за вказані послуги.

Також суд зауважує, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що сума витрат на послуги адвоката у розмірі 10 000,00 грн є надмірною, не відповідає критерію розумності їхнього розміру, обсягу фактично наданих послуг та їх складності, а тому суд присуджує на користь позивача витрати в розмірі 3000,00 грн.

Розподіл судових витрат суд здійснює за правилами ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291, КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці від 13.02.2024 №UA209000/2024/100097/2 про коригування митної вартості товарів

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Львівської митниці № UA209230/2024/000487.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (, 79000, м. Львів, вул. Костюшка Т., буд. 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Партнер Плюс" (; 61098, м. Харків, вул. Барикадна, буд. 53) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (, 79000, м. Львів, вул. Костюшка Т., буд. 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Партнер Плюс" (; 61098, м. Харків, вул. Барикадна, буд. 53) витрати на правничу допомогу у сумі 3000 (три тисячі) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СуддяКисильова Ольга Йосипівна