Справа № 460/15609/24
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2025 року м. Рівне №460/15609/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення відповідача, викладене у листі за №3907 від 02.10.2024, щодо відмови у задоволенні рапорту у звільненні з військової служби за сімейними обставинами за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

- зобов`язати відповідача звільнити з військової служби за сімейними обставинами за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"

- зобов`язати відповідача прийняти наказ по особовому складу про звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10.09.2024 він звернувся з рапортом до відповідача, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Даний рапорт обґрунтовано тим, що він є єдиною особою, яка може здійснювати догляд за його батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду, оскільки його дружина також має захворювання та не може надавати соціальні послуги, а другий син живе та працює закордоном без наміру повертатися на територію України. Зазначив, що проходити службу у складі Збройних Сил України не бажає. Позивач вказує, що до рапорту ним долучено усі докази, що підтверджують факт існування обставин, що дають йому право на звільнення з військової служби. Натомість, на думку останнього, відповідач протиправно відмовив у звільненні з військової служби.

Ухвалою суду від 30.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні повністю. На обґрунтування своїх заперечень вказав, що службовим листом військової частини НОМЕР_1 №3907 від 02.10.2024 позивачу повідомлено, що за результатами розгляду рапорту йому було відмовлено у звільненні з військової служби, оскільки надані ним документи не підтверджують заявлених сімейних обставин, які згідно з чинним законодавством можуть бути підставою для звільнення з військової служби. Зокрема, додана до рапорту довідка ЛКК КНП «Демидівська ЦРЛ» від 29.05.2024 № 282 є неналежним та недостовірним доказом того, що батько позивача як особа з інвалідністю II групи потребує постійного догляду, що, на думку відповідача, виключає наявність підстав для звільнення позивача з військової служби згідно з 4 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами, передбаченими п. 3 ч. 12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі також - Закон №2232-ХІІ). Також відповідач звертає увагу на наявність за зареєстрованим місцем проживання у батька позивача другого сина, який згідно з приписами чинного законодавства повинен піклуватися про свого батька, а також дружини, яка, на думку відповідача, може здійснювати догляд за своїм чоловіком.

Відповідач стверджує, що приймаючи рішення про відмову у задоволенні рапорту позивача у звільненні з військової служби за сімейними обставинами за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 . Вказані обставини не заперечуються сторонами.

10.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до командира інженерно-позиційного батальйону із рапортом, в якому просив клопотання перед вищим командуванням про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини, а саме: у зв`язку зі здійсненням постійного догляду за своїм батьком - ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю II групи.

До рапорту позивачем було додано такі документи: копія паспорту ОСОБА_1 , копія картки платника податків ОСОБА_1 , копія військового квитка ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копія паспорту ОСОБА_2 , копія картки платника податків ОСОБА_2 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 , копія пенсійного посвідчення ОСОБА_2 , копія довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_2 серія 12 ААГ №25 від 14.05 2024, копія висновку ЛКК ОСОБА_2 №282 від 29.05.2024, копія довідки з Пенсійною фонду України ОСОБА_2 , копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , копія паспорту ОСОБА_5 , копія карти платника податків ОСОБА_5 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 , копія пенсійного посвідчення ОСОБА_5 , копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6 , копія свідоцтва про смерть ОСОБА_7 , копія висновку ЛКК ОСОБА_5 №168 від 05.06.2024, колія витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №928 під 09.09.2024, копія акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №74 від 04.06.2024, копія акту про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) №152 від 05.09.2024, копія заяви ОСОБА_2 .

За результатами розгляду рапорту позивача від 10.09.2024 відповідачем фактично відмовлено у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Така відмова оформлена листом №3907 від 02.10.2024.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогоднішній день.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон № 2232-XII; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

За змістом частин першої та третьої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-XII).

Підстави звільнення з військової служби передбачено статтею 26 Закону № 2232-XII.

За змістом підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

В свою чергу, абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII передбачено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення № 1153/2008; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).

Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі Інструкція).

Пункт 5 Додатку 19 до Інструкції № 170 встановлює, що через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років); документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: у разі необхідності здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я:

один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): інвалідність такої особи, її потребу в постійному догляді, перебування під арештом (крім домашнього арешту), відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.

На виконання п. 1 Розділу ІІІ Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (далі - Порядок № 189, у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066) при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК.

Пункти 3 та 4 розділу ІІІ Порядку № 189 встановлює, що до основних завдань ЛКК належить:

1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;

2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;

3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;

4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року №337 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві";

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 "Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я" затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі" (далі - Наказ № 407).

На виконання п. 4 Наказу № 407 Висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859.

Згідно із п. 7 Наказу № 407 у пункті 4 Висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Пункт 9 Наказу № 407 встановлює, що Висновок призначений для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міської, міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, або до структурного підрозділу, що визначений договором про співробітництво територіальних громад для вирішення питання призначення особі соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Отже, медико-соціальна експертна комісія визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності. Щодо визначення осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування та потребують постійного стороннього догляду, то такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які також мають право приймати висновки, зокрема, про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-4/о) з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг.

Відповідно до витягу Демидівської селищної ради від 09.09.2024 №928 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_1 , у квартирі за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , який відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12ААГ №906068 є інвалідом другої групи загального захворювання з ураженням внутрішніх органів та визнаний непрацездатним.

Згідно з довідкою ЛКК від 29.05.2024 ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду як невиліковно хворий, який через порушення функцій організму не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися довічно.

Актом №152 від 03.09.2024 про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) підтверджується, що ОСОБА_1 здійснює постійний догляд за ОСОБА_2 . При цьому, за зареєстрованим місцем проживання останнього не встановлено наявності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які здійснюють за ним постійний догляд.

Відповідно до нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_2 від 30.05.2024 його син - ОСОБА_1 , є єдиним хто є працездатним, постійно з ним проживав та здійснював регулярний постійний догляд і надавав будь-яку матеріальну допомогу, але зараз перебуває на військовій службі в Збройних Силах України. У такій заяві ОСОБА_2 стверджує, що відсутні інші особи, які б могли його доглядати.

В свою чергу, ОСОБА_5 , яка є дружиною ОСОБА_2 , відповідно до довідки ЛКК КНП ЦПМСД Демидівської селищної ради №168 від 02.06.2024 не може надавати соціальні послуги через наявні у неї захворювання.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що другий син ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , перебуває закордоном з 2022 року.

Заявою від 20.01.2025 ОСОБА_1 зазначив про неможливість здійснення постійного догляду за своїм батьком у зв`язку з проживанням закордоном та перебуванням тут сім`ї, а саме - дружини та дітей. Крім того, зазначив, що повертатися на території України не планує.

Таким чином, суд дійшов висновку, що тривале перебування сина ОСОБА_2 закордоном свідчить про його сталу відсутність в Україні.

Актом обстеження матеріально-побутових умов №74 від 04.06.2024 встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дружиною та синами. ОСОБА_8 військовослужбовець, ОСОБА_1 разом з сім`єю проживає закордоном. ОСОБА_2 інвалід ІІ групи, який потребує постійного стороннього догляду, як невиліковно хворий та через порушення функцій організму не може самостійно пересуватися та обслуговуватися.

Саме через наявність таких сімейних обставин та необхідності здійснення постійного догляду за своїм батьком ОСОБА_1 звернувся до відповідача із рапортом від 10.09.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Суд звертає увагу відповідача на те, що окрім позивача відсутні інші особи, які б могли здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , оскільки його дружина згідно з заключенням ЛКК не може надавати соціальні послуги через наявні у неї захворювання, а інший син на постійній основі перебуває закордоном без наміру повернутися. Доказів протилежного відповідачем суду не надані.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах даної судової справи доказами підтверджується необхідність та факт постійного догляду ОСОБА_1 за своїм батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи та членом сім`ї першого ступеня споріднення по відношенню до позивача, і, при цьому, відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення, які можуть здійснювати такий догляд.

Дотримання законодавчо визначеної процедури подання рапорту та доданих до нього документів, небажання продовжувати військову службу, наявність необхідності постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи та членом сім`ї першого ступеня споріднення по відношенню до позивача, і, при цьому, відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення, які можуть здійснювати такий догляд, свідчить про протиправну відмову Військової частини НОМЕР_1 , оформленої листом №3907 від 02.10.2024, у звільненні з військової служби за сімейними обставинами за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Як наслідок, належним способом судового захисту прав та інтересів позивача буде зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов належить до задоволення повністю.

Підстави для розподілу судового збору відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 , оформленої листом №3907 від 02.10.2024, у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Повний текст рішення складений 29.01.2025.

Суддя Олег ГРЕСЬКО