Справа № 240/25208/24
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Житомир справа № 240/25208/24

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування рішення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого Головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Галай Вікторії Миколаївни від 13.12.2024 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №75977986.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірна постанова є протиправною, оскільки державний виконавець жодним чином не з`ясувала наявність чи відсутність поважних причин невиконання судового рішення, керувалась лише наданими стороною стягувача заявами про, начебто, умисне невиконання мною судового рішення. В той же час, і про це неодноразово стягувачу повідомляв сам малолітній ОСОБА_2 , він не бажає бачитись з мамою. Отже, ОСОБА_1 не уникає виконання судового рішення, а лише намагається не посилювати психологічні страждання сина через примусову передачу стягувачці.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У встановлений судом строк відповідач відзиву на позов не надав.

Від третьої особи пояснень щодо позову не надходило.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

В провадженні Попільнянського районного суду Житомирської області перебуває справа №288/1993/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Разом із позовною заявою у вказаній справі ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотанням про забезпечення позову.

29.08.2024 ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову було задоволено. Позов забезпечено шляхом:

-визначення часу спілкування малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_3 з 20.00 години неділі по п`ятницю до 14.00 години (кінець навчального дня);

-зобов`язання батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передавати малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матері ОСОБА_3 , за місцем проживання матері АДРЕСА_1 , з моменту постановлення даної ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили.

Як зазначає позивач, 30.08.2024 представник ОСОБА_3 звернулась до Дніпровського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про примусове виконання вищевказаної ухвали про забезпечення позову.

05.09.2024 головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Галай Вікторією Миколаївною за результатами розгляду заяви представника ОСОБА_3 було відкрите виконавче провадження №75977986, про що була винесена відповідна постанова державного виконавця.

Пунктом 2 вказаної постанови державним виконавцем визначено боржнику десятиденний строк для її добровільного виконання, а згідно п.3 постанови визначено, що її копії розіслано сторонам виконавчого провадження.

13.12.2024 головним державним виконавцем Галай Вікторією Миколаївною винесено постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 3400 грн.

У вказаній постанові вказано, що керуючись ст. ст. 63,75 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем накладено штраф у розмірі 3400 грн. на боржника у виконавчому провадженні в зв`язку із тим, що "згідно акту державного виконавця, в якому зазначається, що ухвала суду боржником ОСОБА_1 не виконується".

Позивач вважає протиправною постанову про накладення штрафу, тому звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Частиною 1 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з абзацом 2 частиною 6 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" за рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Відповідно до частини 1 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина 2 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження").

При цьому, особливості виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною визначені статтею 64-1 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 1 статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження", виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем (частина 2 статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження").

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною 1 статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність (частина 3 статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З аналізу наведених вище положень слідує, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає саме у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Втім, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною 1 статті 75 цього Закону.

29.08.2024 ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову було задоволено. Позов забезпечено шляхом:

-визначення часу спілкування малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_3 з 20.00 години неділі по п`ятницю до 14.00 години (кінець навчального дня);

-зобов`язання батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передавати малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матері ОСОБА_3 , за місцем проживання матері АДРЕСА_1 , з моменту постановлення даної ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили.

13.12.2024 головним державним виконавцем Галай Вікторією Миколаївною винесено постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 3400 грн.

У вказаній постанові вказано, що керуючись ст. ст. 63,75 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем накладено штраф у розмірі 3400 грн. на боржника у виконавчому провадженні в зв`язку із тим, що "згідно акту державного виконавця, в якому зазначається, що ухвала суду боржником ОСОБА_1 " не виконується".

Суд не погоджується з такою постановою, з огляду на таке.

Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен був встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання.

При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника.

Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", а також дотриманням сторонами виконавчого провадження своїх обов`язків.

З аналізу вищевикладених приписів Закону України "Про виконавче провадження" слідує, що державному виконавцю надані повноваження щодо накладення стягнення у вигляді штрафу, проте постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте, не зробив цього.

Верховним Судом у постанові від 31.03.2020 по справі № 640/11079/19 зазначено, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем.

Даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення, слід з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання, сам по собі не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Разом з тим, державним виконавцем не надано суду заперечень на позов на підтвердження того, що вона з"ясовувала якимось чином наявність чи відсутність поважних причин невиконання позивачем судового рішення.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем 12.12.2024 складено акт, в якому вказано, що 11.12.2024 за вхідним №20696 до Дніпровського відділу надійшло повідомлення про невиконання рішення №288/1993/24 від стягувача ОСОБА_3 .. У повідомленні вказано, що 08.12.2024 ОСОБА_1 не передав дитину ОСОБА_4 матері ОСОБА_3 .. Відповідно до рішення, де визначено про визначення часу спілкування сина з матір`ю з 20-00 неділі по 14-00 п`ятниці (кінець навчального дня) повинна перебувати за вказаною адресою. Отже, для переконання виконавець у будь-який час тижня може перевірити чи виконане рішення боржником. Відповідно 12.12.2024 державним виконавцем було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 . О15- 45 в квартирі дитини ОСОБА_4 не було, згідно з повідомленням, яке надіслав стягувач, д/в переконався, що рішення не виконане. Це є доказом того, що рішення боржником не виконане.

Разом з тим, позивач стверджує, що він не уникає виконання судового рішення, проте побачення дитини з матір"ю є неможливим через небажання самої дитини. Про небажання виходити до матері ОСОБА_5 особисто неодноразово казав матері в телефонних розмовах. Таке небажання малолітнього ОСОБА_5 бачитись з матір`ю викликане тим, що мати в телефонних розмовах з ОСОБА_5 неодноразово вчиняла психологічний тиск нього, принижувала, знецінювала та критикувала його.

Після таких розмов з матір`ю ОСОБА_5 плакав, погано спав, після засинання у нього були здригання тіла та кінцівок, що зумовило звернення до дитячого невролога.

Вказані обставини підтверджуються Консультативним висновком дитячого невролога ТОВ "Медична клініка "Столиця" ОСОБА_6 від 09.09.2024 .

Також, в матеріалах справи міститься копія висновку психолога ОСОБА_7 від 25.11.2024, в якому, відповідаючи на запитання: "Чи є психологічні ознаки, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 зазнав або /та зазнає психологічних страждань?", вказано, що "виявлені в ОСОБА_4 психологічні ознаки того, що він зазнав психологічних страждань, знаходяться у причинному зв`язку з діями ОСОБА_3 та ОСОБА_8 . Подібність стилю комунікації ОСОБА_3 та ОСОБА_8 з ОСОБА_4 , оціночних суджень ОСОБА_3 та ОСОБА_8 стосовно мотивів поведінки, природи почуттів ОСОБА_4 , результатів його діяльності та його особистості в цілому, застосування ОСОБА_3 та ОСОБА_8 у спілкуванні з ОСОБА_4 критики (знецінення), приниження, словесних образ, навіювання почуття провини, залякування і погроз призвели до виникнення в ОСОБА_4 переживання почуття безпорадності; призвело до погіршення якості його життя, що на фізичному рівні виявляється в погіршенні сну; появи в ОСОБА_4 ознак емоційної дезадаптації, які кваліфіковані лікарем неврологом, як невротичний стан з порушенням сну.

Вказані обставини свідчать про те, що позивач умисно не уникає виконання судового рішення, а лише намагався його виконати без психологічних страждань дитини.

Визначаючи поважність причин невиконання судового рішення суд враховує те, що у будь-якому випадку інтереси дитини мають превалювати над іншими обставинами, які склались в ході виконання рішення суду про побачення стягувача з дитиною, а також те, що примушуванням дитини до вчинення певних дій, що за відсутності згоди самої дитини може призвести до психологічного тиску на дитину та явно не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Таким чином, суд вважає, що державний виконавець при прийнятті оскаржуваної постанови діяв передчасно та належним чином не перевірив дійсних обставин та не з"ясував причин неможливості виконання судового рішення.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позивач довів позовні вимоги, зокрема, про порушення його прав при винесенні відповідачем постанови про накладення штрафу при виконанні рішення суду, так як державний виконавець не встановив такого невиконання.

Відтак, суд задовольняє позов повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 242-295 КАСУ,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (вул. Євгена Сверстюка, 15, м.Київ,02002. РНОКПП/), третя особа - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого Головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Галай Вікторії Миколаївни від 13.12.2024 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №75977986.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос

29.01.25