Справа № 260/4389/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/4389/23 пров. № А/857/32316/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

представник позивача: не з`явився,

представника відповідача: Білова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року у справі № 260/4389/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

суддя в 1-й інстанції Микуляк П.П.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 03 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області (далі також відповідач), у якому проситив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №340973 від 16.03.2023 року, що винесена Відділом державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 16.03.2023 року начальником Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу AO №340973. Позивач вважає, що оскаржувана постанова була винесена протиправно та зазначив, що під час перевірки ним надавались всі документи. Позивач стверджує, що вона не містить необхідних реквізитів, а саме номер і серію свідоцтва про державну реєстрацію серію та номер коли і ким видана ліцензія, місце вчинення «надуманого правопорушення» вказано невірно, а також незаповнена графа прізвища, ініціалів фізичної особи підприємця. Також постанова винесена без зазначення повного ПІБ начальника відділу державного нагляду (контролю) в Закарпатській області, а саме ім`я по батькові - що повинні бути її обов`язковими реквізитами і також робить неможливим ідентифікацію особи що її винесла, а тому порушені вимоги ст.283 КУпАП.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню.

Вказує про те, що спірна постанова є необгрунтованою, винесеною з порушенням чинного законодавтва, викладені у ній обставини та підстави порушення правил дорожнього руху такі, що не відповідають дійсності, а розгляд справи є неповним та необ`єктивним.

Зазначає, що під час ознайомлення з актом перевірки позивач висловлював зауваження, зазначав, що інспектор не правий, оскільки всі документи були в наявності та в порядку.

Крім цього, звертає увагу, що судом першої інстанції надано неналежну оцінку доводам та долученим у справі доказам, а саме квитанції до прибуткового касового ордеру №97.

Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що перевіривши всі наявні документи водія отриманих в ході рейдової перевірки та долучених до акту №343139 від 07.03.2023 року, посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області з`ясоване наступне: -діюча ліцензія №134 від 14.02.20217 року на внутрішні перевезення пасажирів (копія витягу в матеріалах); -інформаційних лист щодо здійснення нерегулярних перевезень пасажирів (б/н) з м. Хуст до м. Ужгород; -протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу; -копії документів водія ОСОБА_1 та документ на транспортний засіб. Тобто перевізник на момент перевірки самостійно визначив характер перевезень як «нерегулярні».

Вказує, що апелянтом здійснювались перевезення на нерегулярній основі, однак, з аналізу Інформаційного листа встановлено, що перевізником не вказаний тип перевезення (необхідне підкреслювати тип), відсутній документ про оплату таких послуг, а також відсутній список пасажирів, перевезення яких здійснювалося.

Просить у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суд від 24.05.2024 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується із матеріалів справи, що інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області в рамках проведення заходів державного контролю, згідно з графіком рейдових перевірок від 06 березня 2023 року, шляхом проведення рейдової перевірки 07.03.2023 на а.д. Київ - Чоп, 804 км, перевірено транспортний засіб автобус марки MERCEDES-BENZ реєстраційний номер НОМЕР_1 (серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 ), що належить автомобільному перевізнику ФОП ОСОБА_1 .

Рейдова перевірка здійснювалася на підставі направлення на рейдову перевірку №015626 від 06.03.2023р.

За результатами проведення рейдової перевірки складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №343139 від 07.03.2023р., в якому вказано, що автобусом марки MERCEDES-BENZ, надавались послуги з перевезення пасажирів (нерегулярні перевезення пасажирів) по маршруту м. Хуст м. Ужгород.

На момент перевірки у водія був відсутній дійсний список пасажирів та документ, що підтверджує оплату транспортних послуг, чим порушено вимоги ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

В графі «Пояснення водія про причини порушення» зазначено: «інспектор не правий, оскільки у мене всі документи в порядку».

16 березня 2023 року за результатами розгляду акту №343139 від 07.03.2023 р. начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області винесено постанову №340973 про застосування адміністративно - господарського штрафу до ФОП ОСОБА_1 у сумі 17000 грн за порушення вимог ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачене абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вважаючи прийняту відповідачем постанову протиправною позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що документи, що долучені до позовної заяви були наявні і пред`явлені позивачем інспектору при здійсненні конкретного нерегулярного перевезення на маршруті.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту є Закон України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 (далі Закон №2344-III).

Згідно статті 1 Закону №2344-III автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону №2344-III, автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Згідно частини першої статті 39 №2344-III, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для нерегулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Відтак, законодавцем визначено обов`язковість надання водієм ТЗ документів, зокрема, документа, що засвідчує оплату транспортних послуг.

В акті перевірки вказано, що нерегулярні перевезення пасажирів за маршрутом м.Хуст м.Ужгород виконувалися водієм без документів, що посвідчують оплату транспортних послуг, та без дійсного списку пасажирів чим порушено статтю 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Однак, позивач вказує, що такі документи були надані інспектору, проте не взяті до уваги.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, до позовної заяви позивач надав Інформаційний лист щодо здійснення нерегулярних перевезень пасажирів без дати та номеру, в якому наявний перелік пасажирів, а також Квитанцію до прибуткового касового ордеру №97.

Тому, посилання позивача на те, що документи (інформаційний лист щодо здійснення нерегулярних перевезень пасажирів, документи, що посвідчують оплату транспортних послуг) були складені 07.03.2023, тобто фактично існували станом на дату проведення перевірки, на переконання суду, жодним чином не нівелює обов`язок водія надати інспекторам такі документи.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі Порядок №1567).

Згідно пункту 21 Порядку №1567, у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконанняЄвропейської угодиставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності). Додаток 3 форма акта перевірки, містить графу «Пояснення водія про причини порушень».

Якщо ж позивач стверджує про наявність під час проведення перевірки документів, які не взяті до уваги інспекторами, то відповідно водій мав безумовне право зазначити про таку обставину у графі «Пояснення водія про причини порушень».

Однак, водій ТЗ не вказав про таку обставину.

У графі «Пояснення водія про причини порушень» Акта перевірки міститься напис: «інспектор не правий, оскільки у мене всі документи в порядку». Тобто, водій ТЗ не надав письмові пояснення про причини порушень, не зазначив про наявність у нього документів, які не взяті, на його думку, інспекторами до уваги лише узагальнено написав про те, що всі документи впорядку.

Згідно пункту 25 Порядку №1567, справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. У разі виявлення вчиненого іноземним перевізником порушення посадова особа складає відповідний акт та приймає постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, а інформацію про виявлені порушення та адміністративно-господарський штраф надсилає центральному органові виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи.

Відповідно до пункту 26 Порядку №1567, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

Згідно пункту 27 Порядку №1567, у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно здодатком 5.

Апеляційним судом встановлено, що про час і місце розгляду справи ФОП ОСОБА_1 було поінформовано рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності), територіального органу Укртрансбезпеки - Відділом від 08 березня 2023 року № 14535/25/24-23, у якому вказано місце і дата розгляду справи.

Керуючись пунктом 27 Порядку, керівником територіального органу Укртрансбезпеки проведено розгляд справи відносно ФОП ОСОБА_1 та винесено постанову про застосування адміністративно- господарського штрафу від 16 березня 2023 року № 340973.

Частиною першої статті 9 КАС України врегульовано, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Апеляційний суд звертає увагу, що позивач не надав суду жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів наявності у водія на час проведення рейдової перевірки документів, визначених статтею 39 №2344-III.

Згідно абзацу 3 частини першої статті 60 Закону №2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначенихстаттями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постановою №340973 від 16.03.2023 року до позивача було правомірно застосовано адміністративно-господарський штраф за порушення ст.39 Закону № 2344-III, а саме за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 цього Закону, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року у справі № 260/4389/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 28.01.25