Справа № 200/8020/24
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 року Справа№200/8020/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що після перерахунку її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач) не виплачено заборгованість за період з 21.02.2023 по 31.12.2023 року у розмірі - 300 125,44 грн.; з 01.01.2024 по 30.09.2024 року у розмірі 361 618,56 грн. Загальна сума невиплаченого довічного утримання судді (відповідно рішень суду у справах № 200/1360/23 та № 200/3246/24) за період з 21.02.2023 по 31.12.2023 року та з 01.01.2024 по 30.09.2024 року складає - 661 744,00 грн. Позивач зауважила, що позиція відповідача при цьому полягає у наступному, що з огляду на положення статей 71,72 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, їх використання на цілі, не передбачені Законом № 1058, забороняється. Погашення заборгованості, на виконання судових рішень, що набрали законної сили та на виконання яких нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів Державного бюджету, здійснюється у межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. Нараховані на виконання рішень Донецького окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року по справі №200/1360/23 та 02.08.2024 року по справі №200/3246/24 за період з 21.02.2023 по 30.09.2024 року у розмірі 560 264,83 грн., обліковуються в Головному управлінні та будуть виплачені після затвердження відповідних бюджетних призначень для здійснення відповідних вимог. А тому, орган ПФУ вважає, що виплати коштів довічного грошового утримання судді у відставці за рішенням суду будуть здійснені в межах відповідних бюджетних призначень. Позивач закцентувала свою увагу на тому, що відповідач у даному випадку діє не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а невиплата їй заборгованості довічного грошового утримання судді у відставці, право на яку підтверджено судовими рішеннями, за відсутності передбачених законами України підстав, порушує її право на вільне володіння майном, що є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року у справі №200/1360/23 зобов`язано Головне управління здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу з 21.02.2023 року, виходячи із обрахунку стажу судді - 29 років 10 місяців 26 днів та з урахуванням відсотку від суддівської винагороди в розмірі 68%, з урахуванням раніше виплачених сум, щомісячного довічного грошового утримання судді. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року у справі №200/3246/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 68% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідках ТУ ДСА України в Донецькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці № 04-891 від 17.05.2024 з 21.02.2023 по 31.12.2023, № 04-892 від 17.05.2024 з 01.01.2024 року з урахуванням раніше виплачених сум. Відповідач зазначив, що позовна заява фактично спрямована на виконання інших судових рішень від 08 травня 2023 року у справі №200/1360/23 та від 02 серпня 2024 року у справі №200/3246/24. Обраний позивачем у цій справі спосіб захисту, - є одним із способів виконання іншого судового рішення, що в свою чергу, не відповідає об`єкту порушеного права, оскільки в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним, при розгляді позовної вимоги позивача щодо виконання окремого судового рішення в іншій справі та в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та Головним управлінням нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення. Відповідач просив закрити провадження по справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.11.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору задоволено. Ухвалено - відстрочити сплату судового збору позивачу у розмірі 4 082,75 грн. до ухвалення судового рішення по справі.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, про що свідчить наявність реєстрації кабінету електронного суду у позивача та відповідача із відповідною відміткою в графі «доставлено» та графі «дата встановлення статусу» зазначено 25.11.2024.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як раніше вже було встановлено судом при розгляді справи №200/1360/23 та зазначено у рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року, що також не заперечується сторонами по справі - позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджено паспортом громадянина України.

Рішенням Донецької обласної ради народних депутатів від 25.03.1995 позивач була обрана суддею Краснолиманського міського суду, згідно Постанови Верховної Ради України від 06.04.2000 № 1617-Ш обрана суддею цього ж суду безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 16.02.2023 № 61/0/15-23 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Краснолиманського міського суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Краснолиманського міського суду Донецької області від 20.02.2023 № 1а/г «Про відрахування зі штату судді Краснолиманського міського суду Донецької області ОСОБА_1 », відповідно до рішення ВРП від 16.02.2023 за загальними обставинами (у зв`язку з поданням заяви про відставку), позивача відраховано зі штату суду.

23.02.2023 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

До заяви позивачем додано, в тому числі, довідку №241/23 від 22.02.2023 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно якої станом на 20 лютого 2023 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 113508,00 грн., у тому числі: посадовий оклад 63060,00 грн.; доплата за вислугу років (80%) 50448,00 грн., а також, розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно якому стаж позивача складає:

- 02 роки 00 місяців 00 днів з 29.08.1989 року по 14.04.1995 року адвокат Краснолиманської юридичної консультації;

- 27 років 10 місяців 26 днів з 17.04.1995 року по 20.02.2023 року суддя Краснолиманського міського суду Донецької області.

Усього: 29 років 10 місяців 26 днів.

Рішенням відповідача 40 від 07.03.2023 року, з 21.02.2023 року позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 64 % від заробітку в сумі 72645,12 грн., стаж роботи на посаді судді становить 27 років 10 місяців 5 днів.

10.03.2023 року позивач звернулась до Головного управління ПФУ в Донецькій області з заявою, в якій просила зарахувати до стажу роботи судді додатково стаж роботи у сфері права (адвокат) та перерахувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 64% до 68%.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року у справі №200/1360/23 було вирішено: позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області 40 від 07.03.2023 року в частині визначення страхового стажу судді ОСОБА_1 без урахування двох років стажу (досвіду) роботи за юридичною професією та в частині обрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді із загального відсотка від суддівської винагороди.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області зарахувати до страхового стажу судді ОСОБА_1 два роки стажу (досвіду) роботи адвокатом в Краснолиманській юридичній консультації з 29.08.1989 року по 14.04.1995 року із визначенням загального відсотку в розмірі 68% суддівської винагороди.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 21.02.2023 року, виходячи із обрахунку стажу судді - 29 років 10 місяців 26 днів та з урахуванням відсотку від суддівської винагороди в розмірі 68%, з урахуванням раніше виплачених сум, щомісячного довічного грошового утримання судді.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду по справі №200/1360/23 від 29.06.2023 року постановлено апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року у справі № 200/1360/23 залишити без змін.

Отже з урахуванням вищенаведеного, рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/1360/23 від 08.05.2023 року набрало законної сили 29.06.2023 року відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду.

Як раніше вже було встановлено судом при розгляді справи №200/3246/24 та зазначено у рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 02.08.2024 року, що також не заперечується сторонами по справі - рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року у справі №200/1152/24 визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, які полягали у видачі ОСОБА_1 , судді Краснолиманського міського суду Донецької області у відставці, довідки від 22 лютого 2023 року № 241/23 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 20 лютого 2023 року із зазначенням посадового окладу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який розраховується для визначення базового розміру посадового окладу судді (2 102,00 грн) та доплати за вислугу років в розмірі 80% посадового окладу судді в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який розраховується для визначення базового розміру посадового окладу судді (2 102,00 грн), а також без урахування доплати за перебування на адміністративній посаді голови суду в розмірі 10% посадового окладу судді відповідного суду та зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області видати ОСОБА_1 , судді Краснолиманського міського суду Донецької області у відставці, довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці за формою, наведеною в додатку 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1, із зазначенням суддівської винагороди станом на 20 лютого 2023 року, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в тому числі: посадовий оклад 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлений ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», (2 684,00 грн); доплата за вислугу років 80% посадового окладу, обчисленого із розрахунку 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлений ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (2 684,00 грн); доплата за перебування на адміністративній посаді голови суду 10% посадового окладу, обчисленого із розрахунку 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлений ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (2 684,00 грн); визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, яка полягає у невидачі ОСОБА_1 , судді Краснолиманського міського суду Донецької області у відставці, довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01 січня 2024 року та зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації в Донецькій області видати ОСОБА_1 , судді Краснолиманського міського суду Донецької області у відставці, довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці за формою, наведеною в додатку 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1, із зазначенням суддівської винагороди станом на 01 січня 2024 року, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в тому числі: посадовий оклад 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлений ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (3 028, 00 грн); доплата за вислугу років 80% посадового окладу, обчисленого із розрахунку 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлений ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (3 028,00 грн); доплата за перебування на адміністративній посаді голови суду 10% посадового окладу, обчисленого із розрахунку 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлений ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», (3 028,00 грн).

Відповідно до довідки №04-891 від 17.05.2024 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка видана позивачу Краснолиманським міським судом Донецької області про те, що станом на 20 лютого 2023 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 152988 грн. (посадовий оклад 80520 грн., доплата за вислугу років 80 відсотків 64416 грн., доплата за перебування на адміністративній посаді 0 відсотків 8052 грн.

Відповідно до довідки №04-892 від 17.05.2024 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка видана позивачу Краснолиманським міським судом Донецької області про те, що станом на 01 січня 2024 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 172596 грн. (посадовий оклад 90840 грн., доплата за вислугу років 80 відсотків 72672 грн., доплата за перебування на адміністративній посаді 0 відсотків 9084 грн.).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 24 травня 2024 року о/р 40 відмовлено ОСОБА_1 в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання за заявою від 17.05.2024 року. Вказано, 17.05.2024 року позивач звернулась через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання. До заяви додано, зокрема, довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 20.02.2023 та станом на 01.01.2024, видані на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26.03.2024 по справі № 200/1152/24.

Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» від 23.11.2022 № 2710-ІХ та Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 № 3460-IX, встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102,00 грн. Тобто, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді на 2023-2024 рік не змінився.

Роз`яснено право оскарження прийнятого рішення.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 24 травня 2024 року № 40 розглянуто документи позивача, яка 17.05.2024 звернулася із заявою №2286 щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

Вказано, що статтею 7 Закону України від 09.11.2023 №3460-ІХ «Про державний бюджет України на 2024 рік» передбачено, що у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу суддів, становить 2102 грн., тобто на рівні 2020 року. Отже зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з 01.01.2024 не відбулося. Водночас Законом України від 21.11.2023 №3481 «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус судів» у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 щодо забезпечення безперервності здійснення правосуддя найвищим судом у системі судоустрою України» (далі Закон №3481) доповнено розділ ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 пунктом 144. Після прийняття нормативно-правових актів, буде повторно розглянуто заяву №2286 від 17.05.2024 та прийнято відповідне рішення.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.04.2023 №5661-4861/С-02/8-0500/23 повідомлено позивачу про те, що за результатами розгляду заяви та наданих документів позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 21.02.2023 року.

Згідно з наданими документами стаж роботи на посаді судді складає 27 років 10 місяців 5 днів. Враховуючи зазначене, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці встановлено у розмірі 64 відсотки суддівської винагороди. Розрахунок щомісячного довічного грошового утримання з 21.02.2023 Середньомісячний заробіток 113508,00 грн. Загальний процент розрахунку від заробітку 64,00% Розмір щомісячного довічного грошового утримання 72645,12 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/3246/24 від 02 серпня 2024 року було вирішено: адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішення Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області №о/р НОМЕР_1 від 24.05.2024 та рішення Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області №40 від 24.05.2024 щодо відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі довідок ТУ ДСА України в Донецькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці № 04-891, № 04-892 від 17.05.2024 року та зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 68% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідках ТУ ДСА України в Донецькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці № 04-891 від 17.05.2024 та № 04-892 від 17.05.2024 без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи: з 21.02.2023 по 31.12.2023 та 01.01.2024 (відповідно) - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №о/р НОМЕР_1 від 24.05.2024 року про відмову ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №40 від 24.05.2024 року про відмову ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 68% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідках ТУ ДСА України в Донецькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці № 04-891 від 17.05.2024 з 21.02.2023 по 31.12.2023, № 04-892 від 17.05.2024 з 01.01.2024 року з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Відповідно до даних зазначених на сайті - Єдиний державний реєстр судових рішень за посиланням за номером справи №200/3246/24 - https://reyestr.court.gov.ua/Review/120779950, рішення Донецького окружного адміністративного суду по цій справі набрало законної сили 03.09.2024 року.

Як встановлено судом та підтверджується наявною копією в матеріалах справи відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 31.10.2024 року №29928-28363/С-02/8-0500/24 на звернення представника позивача, в якій зазначено наступне: - «[…]. Ви отримуєте щомісячне довічне грошове утримання суддів, призначене згідно з Законом України від 02.06.2016 № 1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів». У вересні 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02.08.2024 по справі № 200/3246/24, яке набуло законної сили 03.09.2024, з 21.02.2023 здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 68 % від суддівської винагороди судді, визначеної у довідках ТУ ДСА України в Донецькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці № 04-891 від 17.05.2024 з 21.02.2023 по 31.12.2023, № 04-892 від 17.05.2024 з 01.01.2024. Розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці складає: з 21.02.2023 -104031,84 грн, з 01.01.2024 - 117365,28 грн. Зазначене рішення суду виконано в повному обсязі в межах наданих повноважень. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Таким чином, нараховані суми доплати має бути виплачено за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснено за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань. Отже, кошти, нараховані на виконання рішень Донецького окружного адміністративного суду від 08.05.2023 по справі 200/1360/23 та від 02.08.2024 по справі № 200/3246/24 за період з 21.02.2023 по 30.09.2024 у розмірі 560264,83грн., обліковуються в Головному управлінні та будуть виплачені після затвердження відповідних бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. На дату підготовки відповіді, за окремою бюджетною програмою, проведено виплату заборгованості по судових рішеннях, які набрали законної сили по 19.11.2020. […]».

Слід зазначити, що відповідач надаючи відзив на позовну заяву надав в якості доказів аналітику нарахувань з ІКІС ПФУ Підсистема призначення та виплата пенсій ППВП складеної по позивачу, з якої судом встановлено, що відповідачем було нараховано до виплати 2 478 425,14 грн.; фактично виплачено 1 816 673, 35 грн.; до виплати різниця становить 661 751,79 грн.

Позивач не погоджуючись з вищезазначеним, звернувся за захистом своїх прав та просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області, яка полягає у невиплаті заборгованості з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача, за період з 21.02.2023 по 30.09.2024 у розмірі - 661 744,00 грн.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача заборгованість з довічного утримання судді у відставці за період з 21.02.2023 по 30.09.2024 року у розмірі 661 744,00 грн.

Розглянувши матеріали справи та наявні докази надані сторонами по справі, суд дійшов до висновку, що між сторонами виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту, з приводу правомірності невиплати такого виду страхової виплати, як пенсія.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Питання виплати пенсій врегульовані нормами статті 47 Закону № 1058, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно ст. 46 Закону № 1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

У Рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Крім того, преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» установлено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, зокрема, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства, виховання, освіти, культури і охорони здоров`я, екологічної безпеки. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною 3 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Окрім того, суд зазначає, що у цій справі сам факт існування у позивача права на отримання пенсії не є спірним між сторонами. Суть права позивача є достатньо чіткою і передбаченою діючим законодавством.

Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу №1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа-це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.

Відповідно до статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї, визначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

Пунктом 38 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) Cуд повторює, що стаття 1 Першого протоколу, по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як «окремі», тобто не пов`язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою (пункт 106 рішення Європейського суду з прав людини від 08.07.1986, серія A, № 102 «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства» (Lithgow and Others v. The United Kingdom).

Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття власності, яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як майнові права, і, таким чином, як власність в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (Broniowskiv.Poland, № 31443/96, пар. 98).

Згідно ч. 1 ст. 117 Цивільного Кодексу України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 318 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що пенсійні виплати - грошові виплати в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, що здійснюються у вигляді пенсії, довічної пенсії або одноразової виплати, тобто після нарахування є власністю пенсіонера.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що конституційне право позивача на отримання пенсії не може бути обмежено з огляду на приписи Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Не виплата пенсії яка гарантована Конституцією України є прямим порушенням статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи, пов`язані з правом власності, визнав та утвердив у практиці принцип рівноправності, який випливає зі ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Зокрема, така позиція Суду була закріплена у постанові ЄСПЛ у справі «Пайн Веллей Девелоупментс Лтд. та інші проти Ірландії» від 29 листопада 1991 р. Порушенням «мирного володіння майном», яке належить фізичним та юридичним особам, є, по суті, будь-яке втручання у право власності зазначених осіб. Саме таке втручання може мати форму позбавлення можливості використовувати об`єкти, які належать на праві власності зазначеним особам, ненадання передбачених у законодавстві дозволів, інших форм перешкоджання реалізації права власності. Як правило, суб`єктами останніх із форм втручання у право власності є державні органи та посадові особи.

Суд вважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції, тобто суд погоджується з доводами позивача відносно того, що право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді отримання щомісячної пенсії було відповідачем порушено.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

У цій справі судом встановлено, що остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення, ухвалене на користь позивача, залишається невиконаним, що свідчить про порушення права позивача на виконання судового рішення без зайвих затримок та становить втручання у його право на мирне володіння присудженими грошовими коштами.

Наявність у позивача права на отримання відповідних виплат встановлена рішеннями суду, які набрали законної сили. Вказане право не заперечується відповідачем. Тому це право не може бути скасоване з підстав відсутності фінансування такого виду виплат з державного бюджету.

Крім того, ігнорування судових рішень, які набрали законної сили, з боку органу Пенсійного фонду України у сфері функціональних правовідносин порушує конституційні засади поділу державної влади в Україні на законодавчу, виконавчу та судову, що закріплено у статті 6 Конституції України.

Враховуючи, що пенсія, яка призначена позивачу є виплатою довічною та постійною, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог Конституції України та Закону № 1058.

Враховуючи викладене, суд вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсії за віком за період з 21.02.2023 по 30.09.2024 в сумі 661 751,79 грн.

Відповідачем з приводу вищезазначеної суми надано відповідні докази, які наявні в матеріалах справи та в даному випадку ним самостійно розраховано заборгованість з пенсійних виплат, тому в даному випадку відсутнє втручання суду в дискреційні повноваження відповідача.

Щодо посилань відповідача у своєму відзиві на позовну заяву, що: - «[…], суд повинен з`ясувати, чи не були оскаржувані дії відповідача пов`язані з виконанням судового рішення, чи є самостійним предметом спору. Разом з тим, позовна заява фактично спрямована на виконання інших судових рішень від 08 травня 2023 року у справі №200/1360/23 та від 02 серпня 2024 року у справі №200/3246/24, […]. в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між Позивачем та Головним управлінням нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення […]», з цього питання суд зазначає наступне.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року у справі № 200/1360/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області зарахувати до страхового стажу судді ОСОБА_1 два роки стажу (досвіду) роботи адвокатом в Краснолиманській юридичній консультації з 29.08.1989 року по 14.04.1995 року із визначенням загального відсотку в розмірі 68% суддівської винагороди та здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 21.02.2023 року, виходячи із обрахунку стажу судді - 29 років 10 місяців 26 днів та з урахуванням відсотку від суддівської винагороди в розмірі 68%, з урахуванням раніше виплачених сум, щомісячного довічного грошового утримання судді. В свою чергу рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02.08.2024 року у справі №200/3246/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 68% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідках ТУ ДСА України в Донецькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці № 04-891 від 17.05.2024 з 21.02.2023 по 31.12.2023, № 04-892 від 17.05.2024 з 01.01.2024 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Отже, у справі №200/1360/23 спірним питанням було зарахування до страхового стажу судді два роки стажу (досвіду) роботи адвокатом в Краснолиманській юридичній консультації з 29.08.1989 року по 14.04.1995 року із визначенням загального відсотку в розмірі 68% суддівської винагороди та здійснення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 21.02.2023 року, виходячи із обрахунку стажу судді - 29 років 10 місяців 26 днів та з урахуванням відсотку від суддівської винагороди в розмірі 68%,.

У справі №200/3246/24 спірним питанням було - перерахунок та виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 68% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідках ТУ ДСА України в Донецькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці № 04-891 від 17.05.2024 з 21.02.2023 по 31.12.2023, № 04-892 від 17.05.2024 з 01.01.2024 року

У межах цієї справи, спірним питанням є право позивача на отримання заборгованості з пенсії за визначений період.

Отже, відповідач не врахував ту обставину, що позивачем у цій справі заявлено позовні вимоги з інших підстав та обставин, що обґрунтовують звернення до суду.

Враховуючи наведене, заявлені позивачем в межах адміністративної справи №200/8020/24 позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення нарахованої цим управлінням пенсії, не є вимогами, спрямованими на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/1360/23 та по справі №200/3246/24.

Таким чином, доводи відповідача відносно того, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, а провадження у справі № 200/8020/24 підлягає закриттю, є безпідставними та необґрунтованими.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові у справі № 21-1465а15 від 16 вересня 2015 року.

У вказаному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України та ч.1 ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною права на суд (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 40; Scordino v. Italy (Скордіно проти Італії) (no. 1) [ВП], § 196). У іншому випадку, положення статті 6 § 1 будуть позбавлені ефекту корисної дії (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 34 і 37).

Ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (Hornsby v. (Горнсбі проти Греції), § 41; Kyrtatos v. Greece (Кіртатос проти Греції), §§ 31-32).

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати заборгованості позивачу з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 21.02.2023 по 30.09.2024 року в розмірі 661 751,79 грн. та як похідна вимога стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача заборгованість з довічного утримання судді у відставці за період з 21.02.2023 по 30.09.2024 року у розмірі 661 751,79 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.8 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 18.11.2024, позивач за подання адміністративного позову сплатив 1211,20 грн. судового збору.

Суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у розмірі 1211,20 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.11.2024 року було відстрочено сплату судового збору позивачу у розмірі 4 082,75 грн. до ухвалення судового рішення по справі.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені та судом встановлено протиправну бездіяльність відповідача, суд дійшов до висновку стягнути судовий збір у розмірі 4 082,75 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь Державного бюджету України.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд.3, ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованості з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 21.02.2023 по 30.09.2024 року в розмірі 661 751,79 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованість з довічного утримання судді у відставці за період з 21.02.2023 по 30.09.2024 року у розмірі 661 751,79 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3 ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4 082 (чотири тисячі вісімдесят дві) гривні 75 коп. за наступним реквізитами: Державна судова адміністрація України , адреса: 01021, м. Київ, вулиця Липська, будинок 18/5, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ):37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 28 січня 2025 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець