Справа № 580/7983/24
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/7983/24 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи.

12.08.2024 ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України про визнання протиправними дії Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби щодо відмови у прийнятті її декларації про відмову від іноземного громадянства російської федерації та про зобов`язання Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби прийняти подану нею декларацію про відмову від іноземного громадянства від 23 травня 2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірне рішення відповідача є протиправним, оскільки відмовитись від такого іноземного громадянства позивач не може, так як існують незалежні від неї обставини, що перешкоджають отриманню документа про припинення російського громадянства, а саме: нездійснення процедури припинення громадянства консульствами російської федерації внаслідок припинення їх діяльності в Україні.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16.10.2024 р. позовні вимоги задоволено повністю: визнано протиправними дії Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби щодо відмови у прийнятті декларації ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства російської федерації; зобов`язано Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби прийняти подану ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства від 23.05.2024 (форма 45, затверджена наказ МВС України 16.08.2012 №715), з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

Приймаючі рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що позивач мала право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки вона позбавлена можливості отримати документ про припинення громадянства російської федерації з незалежних від неї причин.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що позивачка не надала жодних належних і допустимих доказів того, що вона дійсно належить до визначених Законом України «Про громадянство України» (надалі - Закон №1941) категорій осіб, які в розумінні цього Закону та Указу Президента України від 13.08.2019 №594 мають право подати декларацію про відмову від іноземного громадянства, тобто позивачка мала б подати до міграційної служби не декларацію про відмову від громадянства РФ, а документ про припинення іноземного громадянства, який виданий уповноваженим органом відповідної іноземної держави.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2024 відкрито апеляційне провадження та витребувано справу зі суду першої інстанції, та після надходження справи до суду апеляційної інстанції ухвалою від 18.11.2024 призначено слухання у порядку письмового провадження..

08.12.2024 позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, яким підтримав висновки суду першої інстанції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на території України було введено воєнний стан, який на сьогоднішній день подовжено.

Відповідно до рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану опублікованих Радою Суддів України 02.03.2022 процесуальні строки за можливістю продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів з урахуванням зазначеного та запровадження на території України воєнного стану вважає за необхідне продовжити строк розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обставини справи.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 була громадянкою російської федерації, що підтверджується паспортами НОМЕР_1 , виданим Федеральною міграційною службою 30.07.2008, та 51№6487788, виданим 11.06.2013 Посольством Росії в Україні. 16.12.2008 позивачу був виданий дозвіл на імміграцію в Україну №10/3-4-9796.

23.08.2008 Соснівським районним відділом м. Черкаси Управління МВС України в Черкаській області позивачу була видана посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_2 .

15.09.2017 позивач звернулась до Соснівського районного відділу у місті Черкаси УДМС України в Черкаській області із заявою про прийняття до громадянства України.

Відповідно до Указу Президента України №127/2019 від 11.04.2019 позивач прийнята до громадянства України.

Згідно довідки про реєстрацію особи громадянином України від 22.04.2019 №208/19 позивач набула громадянство України на підставі статті 9 Закону України "Про громадянство України" з 11.04.2019.

Листом Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 24.04.2019 №7101.6.1-3642/71.1-19 повідомлено, що Указом Президента України №127/2019 від 11.04.2019 позивач прийнята до громадянства України та повідомлено про необхідність з`явитись до Управління для отримання довідки про її реєстрацію громадянином України.

11.05.2022 відповідач прийняв рішення №19 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, згідно якого на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" скасований дозвіл на імміграцію в Україну, виданий позивачу 16.12.2008. Посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 23.12.2008 скасована на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державні, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №321 від 25.04.2018.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду у справі №580/2302/22 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення про скасування дозволу на імміграцію відмовлено. В рішенні вказано, що після 11.04.2019 у відповідача були наявні підстави для скасування виданого позивачу 16.12.2008 дозволу на імміграцію, оскільки після набуття позивачем громадянства не неї як на громадянина України не поширюється дія Закону України «Про імміграцію».

20.06.2022 позивач звернулась із заявою до відповідача, в якій просила видати документи про реєстрацію її громадянином України та прийняти у неї декларацію про відмову від громадянства російської федерації.

Листом Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 11.07.2022 №Т-25/6/7101-22 позивача повідомлено про відсутність підстав для подачі нею декларації про відмову від іноземного громадянства та отримання довідки про реєстрації особи громадянином України. У листі вказано, що відповідно до п. 87 Порядку готується подання про втрату позивачем громадянства України, оскільки вона не виконала подане зобов`язання та не надала документ про припинення іноземного громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду в справі від 10.10.2022 №580/3264/22 позов ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправною бездіяльність Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області щодо прийняття у ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства; зобов`язано Управління Державної міграційної служби України у Черкаській області видати ОСОБА_1 довідку про реєстрацію її громадянином України; зобов`язано Управління Державної міграційної служби України у Черкаській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2023 апеляційну скаргу Управління Держаної міграційної служби України в Черкаській області задоволено частково, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.10.2022 скасовано в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства російської федерації. Ухвалено в цій частині нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області в частині зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації - відмовити. В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2022 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16.05.2024 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2023 змінено шляхом викладення її мотивувальної частини у редакції цієї постанови щодо обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання УДМС України в Черкаській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства російської федерації.

У вказаній вище Постанові судом касаційної інстанції вказано, що повідомлення про набуття позивачем громадянства України ОСОБА_1 у належний спосіб не надіслано, а питання щодо анулювання посвідки на імміграцію, не зважаючи на отримане позивачем громадянство у 2019 році, відповідачем вирішене у 2022 році. Водночас, дізнавшись про набуття громадянства України, відповідно до Указу Президента України від 11 квітня 2019 року № 127/2019, ОСОБА_1 письмово звернулася до УДМС України в Черкаській області із заявою, зокрема, щодо прийняття її декларації про відмову від іноземного громадянства. Проте, саму декларацію, яка б містила підставу її подання, замість документа про припинення громадянства іншої держави, з викладенням обставин, що унеможливили це з незалежних від неї причин, позивач разом із письмовим зверненням не подала. З огляду на наведені обставини Верховний Суд дійшов висновку, що факт неподання ОСОБА_1 декларації унеможливлює виникнення у відповідача обов`язку розглянути та прийняти таку декларацію.

На підставі вищевикладених обставин, позивач 23.05.2024 звернулась до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби із заявою, в якій просила прийняти в нею декларацію про відмову від іноземного громадянства та видати паспорт громадянина України. До заяви було надано декларацію про відмову від іноземного громадянства (форма 45, затверджена наказ МВС України 16.08.2012 № 715).

27.06.2024 позивачем отримано відповідь від Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби від 24.06.2024 №Т-104/6.1/3501-24/3501.4/193-24 про те, що у позивача відсутні підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Вищенаведені обставини підтверджені належними, достатніми та допустимим доказами, і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.

Колегія суддів відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України переглядає судове рішення суду першої інстанції в даній справі в межах доводів апеляційної скарги позивача.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначає завдання та основні засади адміністративного судочинства.

1. Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

3. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є:

1) верховенство права;

2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом;

3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами;

4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі;

5) обов`язковість судового рішення;

6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи;

7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом;

8) розумність строків розгляду справи судом;

9) неприпустимість зловживання процесуальними правами;

10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

За змістом частини п`ятнадцятої статті 4 Закону №3773, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно зі статтею 2 Закону №3773, іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Законом України «Про імміграцію» (надалі Закон № 2491) передбачені умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-III (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до визначень, які містить частина 1 статті 1 Закону України «Про громадянство України», громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Статтею 6 Закону України «Про громадянство України» встановлено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини 1 вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Відповідно частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно частини 5 статті 8 Закону України «Про громадянство України» іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (частина 1статті 1 Закону України «Про громадянство України»).

Декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав (частина 1статті 1 Закону України «Про громадянство України»).

Умови та порядок прийняття до громадянства України встановлені статтею 9 Закону України «Про громадянство України».

Частиною 1статті 9 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

За правилами пункту 2 частини 2статті 9 Закону України «Про громадянство України» однією з умов прийняття до громадянства України, зокрема, є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Відповідно до абз. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про громадянство України» незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Отже, особа, яка набула громадянство України, зобов`язана протягом двох років подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав або, у випадку неможливості надання такого документу з незалежних від неї причин, декларацію про відмову від іноземного громадянства. При цьому, до незалежних причин законодавцем віднесено, зокрема, невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін.

Указом Президента України від 27.03.2001 №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок № 215).

Пунктом 5 Порядку №215 передбачено, що заяву та інші документи з питань громадянства заявник подає особисто. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява та інші документи з питань громадянства на прохання заявника можуть подаватися іншою особою або надсилатися поштою.

Згідно з пунктом 119 Порядку № 215 особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Матеріалами справи підтверджено, що 15.09.2017 позивач звернулась до Соснівського районного відділу у місті Черкаси УДМС України в Черкаській області із заявою про прийняття до громадянства України та нею також було подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, згідно якого позивач зобов`язалась протягом двох років з моменту набуття нею громадянства України припинити громадянство РФ і подати до органу, що видав їй тимчасове посвідчення громадянина України документ припинення громадянства РФ, виданий уповноваженим на те органом цієї держави. Також в зобов`язанні вказано: «У разі неотримання мною з незалежних від мене причин документа про припинення громадянства РФ, зобов`язуюсь подати декларацію про відмову від громадянства (підданства) цієї держави і повернути національний паспорт громадянина РФ до уповноваженого органу цієї держави». Відповідно до Указу Президента України №127/2019 від 11.04.2019 позивач прийнята до громадянства України.

Згідно довідки про реєстрацію особи громадянином України від 22.04.2019 №208/19 позивач набула громадянство України на підставі статті 9 Закону України "Про громадянство України" з 11.04.2019.

Відповідно до статті 5 Указу Президента України від 27 березня 2001 року №215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №405, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16 серпня 2012 року №715 (далі - наказ МВС України №715) затверджено зразки документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку.

Необхідно зазначити, що зразок документа під назвою «Декларація про відмову від іноземного громадянства» (форма 45) затверджений наказом МВС України №715.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався і триває на час розгляду справи.

У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України 24.02.2022 були офіційно розірвані дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією, та, відповідно, посольства та консульства російської федерації в Україні припинили свою діяльність.

Висновки суду.

Матеріалами справи підтверджено, що 23.05.2024 позивачка звернулась до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби із заявою, в якій просила прийняти в неї декларацію про відмову від іноземного громадянства та видати паспорт громадянина України. До заяви було надано декларацію про відмову від іноземного громадянства (форма 45, затверджена наказ МВС України 16.08.2012 №715), у зв`язку з тим, що існують незалежні від неї причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) російської федерації, а саме процедура оформлення припинення громадянства (підданства) російської федерації не здійснюється.

Тобто, позивачка вчиняла необхідні дії з метою припинення громадянства російської федерації (звернення до відповідних органів російської федерації, отримання довідки про прийняття заяви про вихід із громадянства російської федерації), однак це не призвело до відповідного правового результату з незалежних від неї причин, а саме, як вже зазначалось, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України консульські установи держави-агресора в Україні не працюють, однак з початку повномасштабного вторгнення законодавство України не зазнало змін в частині визначення порядку дій та їх послідовності щодо відсутності в особи можливості отримання документа про припинення громадянства такої держави з незалежних від неї причин, що в свою чергу призводить до фактичного порушення прав такої особи.

З огляду на встановлені обставини та норми закону, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки за обставин воєнного стану, агресії російської федерації, позивачка мала право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки вона позбавлена можливості отримати документ про припинення громадянства російської федерації з незалежних від неї причин, проте ця обставина залишилась поза уваги відповідача, внаслідок чого рішення відповідача про відсутність підстав для подання декларації про відмову від громадянства іноземної держави, є протиправним і не відповідає положенням ст.2 КАС України.

Згідно з частиною 2 статті 74 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення, усі наведені аргументи апелянта, є такими, що не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 р. - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль