Справа № 938/1554/24
Суддя: Джус Р. В.
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа№938/1554/24
Провадження № 2-а/938/1/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2025 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Джуса Р.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ласкурійчук С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ,

до відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

про скасування постанови про адміністративне правопорушення №48 від 31.10.2024, та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.210-1КУпАП,

за участю:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

Обставини справи.

Позивач звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення №48 від 31.10.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00грн, закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП.

Ухвалою суду від 13.11.2024 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено на 03.12.2024. Також, вказаною ухвалою суду, витребувано у відповідача належним чином завірені матеріали про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП.

В судове засідання 03.12.2024, з`явився позивач та представник відповідача Аксюк Б.В. У зв`язку із з`явленням позивачем клопотання про ознайомлення із наданим в судове засідання, представником відповідача, відзиву на позовну заяву, розгляд справи було відкладено на 06.12.2024, про що учасників справи повідомлено під розписку (а.с.45).

Судове засідання 06.12.2024 не відбулося у зв`язку з відрядженням головуючого судді Джуса Р.В. (наказ №20/02-05/24 від 05.12.2024). Розгляд справи судом було відкладено на 13.01.2025. Про розгляд справи сторони повідомлено у встановленому законом порядку.

В судове засідання 13.01.2025, з`явився позивач та його представник адвокат Рашковська Л.О., представник відповідача Аксюк Б.В. У зв`язку з витребуванням у відповідача доказів, а саме переліку осіб до розпорядження щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 , справу відкладено на 22.01.2025, про що повідомлено сторони під розписку (а.с.58).

В судове засідання 22.01.2025 учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі та участі його представника (Вх.№448/25 від 22.01.2025). Також уточнив номер оскаржуваної постанови та просить скасувати постанови у справі про адміністративне правопорушення №48, вихідний номер 1/5/5863 від 31.10.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП та закрити провадження у справі.

Відповідач не забезпечив явки представника в судове засідання, причин неявки не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити судовий розгляд справи за відсутністю сторін, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Правова позиція позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що постановою у справі про адміністративне правопорушення №48, вихідний номер 1/5/5863 від 31.10.2024 його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00грн. Згідно постанови, причиною притягнення його до адміністративної відповідальності є те, що він не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 до 14.10.2024 згідно розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.10.2024 №3/1/5215, чим порушив вимоги ч.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Позивач вважає, що вказана постанова є протиправною та такою, що винесена з порушенням правової процедури та підлягає скасуванню, оскільки згідно вимог ч.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», однією з підстав відповідальності є неприбуття громадянина у визначений у повістці час. Однак, з оскаржуваної постанови вбачається, що причиною притягнення його до відповідальності є його неявка згідно розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.10.2024 №3/1/5215. Зазначає, що жодної повістки йому не надходило, дане розпорядження він також не бачив. У ТЦК та СП він з`явився добровільно для оформлення відстрочки, оскільки здійснює догляд за родичкою 3 кола споріднення з інвалідністю, де йому стало відомо про те, що він перебуває у розшуку і на нього накладено строк. При цьому, він дані оновив вчасно, з початку оголошення мобілізації в ТЦК був кілька разів у серпні 2022 року, у вересні 2022 року, в квітні 2024 року, на обліку перебуває з 2008 року.

Також, не надано жодних доказів вчинення ним правопорушення чи наявності в його діях вини, чим саме обгрунтовується вина, конкретну норму ч.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яку він порушив та в чому полягає повторність його дій. Крім того протокол про адміністративне правопорушення при ньому не складався, постанова вручена без можливості надання ним пояснень чи скористання допомогою адвоката.

Правова позиція відповідача.

Від відповідача 28.11.2024 надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянином України, а відтак користується правами та має обов`язки згідно Конституції України. Згідно ч.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

Враховуючи наведене, на підставі довідки №316 від 31.10.2024 позивача було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 , як особу, яка вчинила адміністративне правопорушення за ч.2 ст.210-1 КУпАП та перебував у категорії порушника законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, встановлені правила військового обліку, для подальшого складення протоколу про адміністративне правопорушення.

31.10.2024 відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення №146 у зв`язку з порушенням вимог ч.3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», і вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП, оскільки позивач не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 у термін до 10.10.2024 року згідно з розпорядженням №3/1/5215 ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.10.2024 року.

З додатків до листа Довгопільського старостинського округу від 10.10.2024 №553 вбачається, що позивача було сповіщено належним чином, зазначена інформація також підтверджена листом Білоберізької сільської ради від 11.10.2024 №514/02-23/01.

Також зазначає, що протокол №146 про адміністративне правопорушення від 31.10.2024 №1/5/5862 складався у двох екземплярах, один з яких було вручено позивачу, про що свідчить його особистий підпис у протоколі, пояснень та зауважень до протоколу у нього також не було. При цьому, особа була повідомлена про час та місце розгляду відносно нього справи у ІНФОРМАЦІЯ_5 . Оскаржувана постанова була винесена у відсутності особи, таку він отримав, коли повторно прибув в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначає, що постанова складена з дотриманням норм права та працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 діяли у межах повноважень та у спосіб визначений законом. Просить в задоволенні позову відмовити.

Фактичні обставини, встановлені судом.

З копії справи №146 про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 за ч.2 ст.210-1 КУпАП, яка представлена стороною відповідача, вбачається, що така містить:

- протокол №146 про адміністративне правопорушення від 31.10.2024, складений заступником начальника начальником мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 майором ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя с.Полянки, Верховинського району, Івано-Франківської області про те, що ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 до 14.10.2024 згідно розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.10.2024 №3/1/5215, чим порушив вимоги ч.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 210-1 КУпАП (а.с.27),

- постанову у справі про адміністративне правопорушення №48 від 31.10.2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 до 14.10.2024 згідно розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.10.2024 №3/1/5215, чим порушив вимоги ч.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 32),

- розпорядження №3/1/5215, винесене 04.10.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 , згідно якого на виконання Конституції України, Законів України «Про оборону України», «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» слід: 1)здійснити оповіщення військовозобов`язаних згідно додатку 1, які перебувають на військовому обліку у виконавчому комітеті Білоберізької сільської ради про їх виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 та забезпечити їх прибуття в термін до 10.10.2024 о 9.00год. за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_1 ) про результати виконання розпорядження проінформувати до 14.10.2024; 3) звернення щодо військовозобов`язаних, які ухиляються від виконання військового обов`язку, подавати до органів Національної поліції для їх розшуку, затримання і доставки, а копії до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.33),

- листи Білоберізької сільської ради від 10.10.2024 №553 та від 11.10.2024 №514/02-23/01 з яких вбачається, що сільська рада надсилає ІНФОРМАЦІЯ_5 інформацію щодо військовозобв`язаних, згідно додатку 1, які перебувають на військовому обліку у виконавчому комітеті Білоберізької сільської ради для відома, та інформацію щодо виконання розпорядження №3/1/5215 від 04.10.2024, а саме про здійснення оповіщення військовозобов`язаних та про їх виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , які перебувають на військовому обліку у виконавчому комітеті Білоберізької сільської ради, що підлягають приписці чи фактично проживають на території Довгопільського старостинського округу згідно списку (додаток 1), надано пояснення стосовно оповіщення та інформування щодо місця перебування чи відсутності осіб, які зазначені в додатку 1 та підлягають до оповіщення і виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідно до розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 №3/1/5215 від 04.10.2024.

До листа від 10.10.2024 №553 долучено список осіб оповіщених особисто або через родичів, серед яких позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель с.Полянки (а.с.34-36),

- довідка №316 від 31.10.2024 про доставку військовозобов`язаного до ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якої вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: с.Довгополе, Верховинського району о 12.40 год. 31.10.2024 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 , як особу, яка перебуває в розшуку (а.с.37).

Оцінка суду.

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

За приписами ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

В силу положень статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, тощо.

Відповідно до ст. 280 КУпАП (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог 283 КУпАП, яка регламентує зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи. При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

В рішенні у справі «Абрамян проти Росії» Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

В цьому ж рішенні Суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до норм КУпАП, справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Сутність пред`явленого обвинувачення повинна відповідати диспозиції статті закону, яким встановлено відповідальність за вчинення правопорушення.

При цьому суд, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і змінювати формулювання висунутого обвинувачення та відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.1. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначений постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 року.

Відповідно до п.28 вказаного Порядку виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки.

Згідно п.31 Порядку, повістки мають право вручати, зокрема представники виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад - в адміністративних межах населених пунктів та територій, на які поширюється повноваження відповідних виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад.

Відповідно до п.36 Порядку, за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання резервісти та військовозобов`язані можуть бути оповіщені: представниками районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад.

Пунктом 41 Порядку №560 передбачено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки є: у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки, а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП, передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 2 статті 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню та тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки військовозобов`язаного. Тому в постанові про адміністративне правопорушення є необхідним посилання на порушення військовозобов`язаним вимог конкретної норми закону чи підзаконного акта.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності з положеннями статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається із оскаржуваної постанови №48 від 31.10.2024, ОСОБА_1 ставиться в провину те, що він не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 до 14.10.2024 згідно розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.10.2024 №3/1/5215, чим порушив вимоги ч.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 210-1 КУпАП, за що на нього, було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00грн.

Також в постанові зазначено про те, що вчинення дій, передбачених ч.1 ст.210-1 КУпАП, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, згідно диспозиції ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, настання адміністративної відповідальності за цією частиною передбачено за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частина 2 ст. 210-1 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню та тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, з наведеного вбачається, що диспозиція ч.2 ст.210-1 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Санкція ч. 2 ст. 210-1 КУпАП передбачає накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить від 8500 грн. до 11900 грн.

Однак, як вбачається з оскаржуваної постанови №48 від 31.10.2024, суть вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення полягає в його не прибутті до ІНФОРМАЦІЯ_1 до 14.10.2024, згідно розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.10.2024 №3/1/5215 та порушенні таким чином вимог ч.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що не відповідає диспозиції ч.2 ст.210-1 КУпАП. Крім того, адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.210-1 КУпАП, в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, про вчинення яких зазначено в оскаржуваній постанові №48 від 31.10.2024, передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП, а не ч.2 ст.210-1 КУпАП.

Доказів, повторного протягом року вчинення ОСОБА_1 порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, як того вимагає диспозиція ч.2 ст.210-1 КУпАП, матеріали справи не містять.

Також оскаржуваною постановою, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17,000грн. Однак, застосований розмір штрафу не відповідає санкції ч.2 ст.210-1 КУпАП, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності. Як вже зазначалося судом, санкція ч.2 ст.210-1 КУпАП передбачає накладення на порушника штрафу у розмірі від 8500 грн. до 11900 грн.

Зазначені вище обставини свідчать про невстановлення уповноваженою особою, а саме начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 , під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, обставин вчиненого адміністративного правопорушення, наявність складу правопорушення та його відповідність певній частині ст. 210-1 КУпАП, що обумовлює протиправність прийнятої ним постанови у справі про адміністративне правопорушення №48 відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 17000грн..

При цьому, суд зазначає, що належних доказів, які б підтверджували викладені у постанові обставини, а саме щодо не прибуття ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 до 14.10.2024, згідно розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.10.2024 №3/1/5215, суду не надано.

Зокрема відповідачем не надано доказів, із яких вбачалося б, що розпорядження №3/1/5215 винесене 04.10.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_3 , згідно якого передбачалося здійснення оповіщення військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку у виконавчому комітеті Білоберізької сільської ради, їх виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 та забезпечення їх прибуття в термін до 10.10.2024 о 9.00год. за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_2 , стосувалось безпосередньо ОСОБА_1 та було доведене у встановленому законом порядку до відома ОСОБА_1 .

Відповідачем не представлено суду, витребуваний Додаток 1 із списком військовозобов`язаних, які підлягали оповіщенню згідно розпорядження №3/1/5215 від 04.10.2024.

Представлений суду лист Білоберізької сільської ради від 10.10.2024 №553 про те, що сільська рада виконала розпорядження №3/1/5215 від 04.10.2024 про здійснення оповіщення військовозобов`язаних та про їх виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , які перебувають на військовому обліку у виконавчому комітеті Білоберізької сільської ради, що підлягають приписці чи фактично проживають на території Довгопільського старостинського округу згідно списку (додаток 1), з наданням пояснення стосовно оповіщення та інформування щодо місця перебування чи відсутності осіб, які зазначені в додатку 1 та підлягають до оповіщення і виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також долучений список осіб оповіщених особисто або через родичів, серед яких позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель с.Полянки, не є належним доказом доведення у встановленому законом порядку до відома ОСОБА_1 розпорядження №3/1/5215, оскільки не містить відомостей про те, як саме його було повідомлено про вказане розпорядження, рекомендованого повідомлення про вручення особі такого розпорядження, до матеріалів справи також не долучено.

Відтак, відповідачем також не доведено, що позивач будучи ознайомленим із розпорядженням ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.10.2024 №3/1/5215, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 до 14.10.2024, та порушив таким чином вимоги ч.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з частиною третьою статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого в даному випадку покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження передбачених ст.9 КУпАП обставин, оскаржувана постанова винесена без достатніх для того підстав, суд вважає недоведеним факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, яке ставиться йому в провину, а відтак, позов слід задовольнити та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №48 від 31.10.2024 винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 , якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, позивачем при подачі адміністративного позову було понесено судові витрати по сплаті судового збір у розмірі 605,60грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00грн.

Положеннями ст.132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-3 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною четвертою статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

Частиною 7 статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.1ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно із положеннями статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першоїстатті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

З наведеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року (справа №810/3806/18, справа №810/2816/18, справа №810/3806/18), від 22 листопада 2019 року (справа №810/1502/18).

Для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 надано до суду:

-акт виконаних робіт (послуг) від 08.11.2024, що були виконані на підставі Усного Договору підписаного між ОСОБА_1 з однієї сторони та адвокатом Рашковською Л.О. з іншої сторони, про те, що за завданням Замовника, на підставі Усного Договору про надання професійної правової допомоги у відповідності до п.1 ч.2 ст.27 Закону У країни «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Виконавцем були надані наступні правничі послуги: (ціна надаваних послуг: 1 год 10 % від мінімальної заробітної плати в грн.) консультація щодо оскарження постанови 30хв., вивчення та аналіз судової практики 30 хв., складання позову про оскарження постанови 1 год. Всього 2год., загальна вартість наданих послуг становить 1500,00грн, які були оплачені згідно квитанції від 08.11.2024;

-квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки №52 від 08.11.2024 «Оплата за правничу допомогу ОСОБА_1 », отримувач «Рашковська Л.О.»

-свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №601 від 23.03.2007 на ім`я Рашковської Л.О.

Відтак, при вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховує те, що дана справа є справою незначної складності, предмет доказування в цій справі не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг та складність оформлених процесуальних документів не є значними.

Беручи до уваги зміст виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та їх вартість, суд вважає, що витрати на правничу допомогу за такі послуги є співмірними з категорією справи та об`ємом наданих послуг.

Таким чином на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись статтями 2, 6, 9, 73 - 77, 139, 242-246, 262,286, 293, 295 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №48 від 31.10.2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП, і накладення штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.210-1 КУпАП на підставі п.1 ч.1ст.247 КУпАП (за відсутності події і складу адміністративного правопорушення).

Стягнути з бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 605 гривень 60 копійок (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) понесених судових витрат по сплаті судового збору, а також 1500 гривень 00 копійок (одна тисяча п`ятсот гривень нуль копійок) витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , юридична адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя Роман ДЖУС