Справа № 440/12188/24
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/12188/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Куць А.С.,

представника позивача - Зудінова О.О.,

представників відповідача Дудника В.І., Грицюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Заслон Плюс" до Полтавської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Заслон Плюс" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 05.09.2024 № UA806000/2024/000025/2.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Заслон Плюс» (далі ТОВ «Заслон Плюс», позивач) вказав, що оскаржуване рішення Полтавської митниці (далі Полтавська митниця, відповідач) про коригування митної вартості є протиправними, оскільки на підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною контракту надано відповідачу всі документи, що відповідають переліку, визначеному у частині другій статті 53 Митного кодексу України (далі МК України) і підтверджують митну вартість товару та містять об`єктивні відомості про числові значення складових митної вартості товару і не містять розбіжностей, у зв`язку з чим висновки відповідача про наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням резервного методу визначення митної вартості є необґрунтованими.

За витребовування в позивача додаткових документів, Полтавською митницею не наведено належного обґрунтування того, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів у їх сукупності неможливо встановити дані складові, та як додаткові документи мають підтвердити той чи інший показник.

Стосовно надання документів на обґрунтування включення до ціни товару вартості послуг зі страхування, відповідачем проігноровані ті обставини, що під час переміщення товару, його страхування не здійснювалось, а стосовно витрат на транспортування товару - на підтвердження ТОВ «Заслон Плюс» надані договір (контракт) про перевезення від 16.08.2024 №16.08.24, заявка від 19.08.2024 №1 до договору, довідка про транспортні витрати від 27.08.2024 №19 та рахунок на оплату транспортних послуг від 27.08.2024 № 89, що є належними та достатніми доказами розміру таких витрат на транспортування товару.

В ході порівняння даних експортної декларації країни відправлення із даними документів, наданих позивачем для митного декларування, відповідачем не дотримані положення частини першої статті 54 МК України, за якою процедура контролю правильності визначення митної вартості здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Тобто предметом перевірки є ціна товару та інші складові митної вартості товару, а питання щодо митної декларації країни відправлення не пов`язані ні з ціною товарів, ні з іншими складовими їх митної вартості і таким чином є безпідставними.

Позивач також заперечує вимогу Полтавської митниці про надання розрахунку ціни (калькуляції), адже така вимога передбачена частиною четвертою статті 53 МК України, і може направлятися митним органом у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість. Жодної інформації про вказаний взаємозв`язок продавця і покупця та його вплив на заявлену митну вартість відповідач не навів ні в повідомленні декларанту, ні в оскаржуваному рішенні.

Крім того, ТОВ «Заслон Плюс» заперечує проти застосування для визначення ціни товару даних митної декларації від 24.04.2024 №24UA42U9, адже застосований шостий метод визначення ціни товару за нею, не відповідає методу визначення ціни за договором.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 позовна заява прийнята до провадження, відкрите провадження в адміністративний справі, вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження.

Полтавською митницею 01.11.2024, 04.11.2024 до справи наданий відзив на адміністративний позов, за змістом якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказав про правомірність та обґрунтованість рішення про коригування митної вартості товарів від 05.09.2024 №UA806000/2024/000025/2.

Так, відповідач зазначив про надання позивачем проформи інвойс №Q2-00001390 від 31.07.2024, за якою страхування вантажу покладається на покупця товару, але не надані страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Згідно довідки №19 від 27.08.2024 перевізник зазначає, що страхування вантажу не проводилось, інформації від покупця про не здійснення страхування не має. Крім того, згідно наданої експортної декларації країни відправлення №24352100EX00010170 від 26.08.2024 марка товару «ADDR», але в інших документах відсутня інформація про таку марку товару також зазначений рахунок фактура від 26.08.2024 №969/1, але до оформлення надано рахунок від 26.08.2024 №DK0132.

Полтавська митниця також вказала, що відповідно до пункту 3.2. контракту №21032024/0001 від 21.03.2024 ціна товару включає кінцеву вартість товару з урахуванням експортного оформлення зі сплатою вивізного мита; вартість упаковки, фасування, маркування, піддонів; а також можливі страхові витрати без урахування вартості розвантаження однак відсутні документи, в яких було б виділено дані складові, що унеможливлює перевірку складових митної вартості (неможливість виділення із заявленої ціни товару вартості всіх її складових, не дає можливості перевірити й оцінити фактурну (дійсну) вартість товару, а також установити фактичний розмір витрат на упаковки та інші витрати, з урахуванням яких було сформовано митну вартість оцінюваного товару). Виходячи з цього не відомо, яким чином сформована ціна даного товару та чи всі складові вартості товару входять до ціни товару.

Також не надані позивачем для підтвердження витрат на транспортування такі документи як акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

У зв`язку з цим, Полтавською митницею була опрацьована інформація щодо рівнів митної вартості щодо ідентичних (відповідно до статті 59 МК України) та подібних (за статтею 60 МК України) товарів, яка міститься в базі даних ЄАІС Держмитслужби і встановлено, що 24.04.2024 позивач в Чернівецькій митниці за МД №24UA42U9 здійснив митне оформлення товару: Парафін 22 000 кг, фактурною вартістю 25 575 долларів США, який надійшов в Україну на умовах поставки FCADenizli від компанії DERMOKIM KIMYA SAN VE TIC LTD.

Тобто, Позивач вже отримував товар зі схожими характеристиками, на однакових умовах поставки, але його фактурна вартість була вищою, ніж заявлена за МД №24UA98U8.

Позивач за МД №24UA42U9 самостійно обрав резервний метод визначення митної вартості, тоді як під час декларування товару в Полтавській митниці за МД №24UA98U8 ТОВ «Заслон плюс» визначив рівень митної вартості товару зі схожими характеристиками за ціною договору на рівні 1,075 дол.США.

Позивачем 23.12.2024, 09.01.2025 надані до справи додаткові пояснення та 06.11.2024 на відзив Полтавської митниці надана відповідь, де ТОВ «Заслон Плюс» вказало, що у відзиві відповідач викладає міркування, відсутні в оскаржуваному рішенні, зокрема, щодо умов транспортування товару, страхування, що не відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному постановах від 25.11.2022 у справі №813/2733/17, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 за яким адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб`єктом владних повноважень в основу спірного рішення (відмови). Перевірка судом інших обставин спірних правовідносин виходить за межі предмету доказування в адміністративній справі.

Стосовно посилань відповідача на обґрунтованість визначення ним джерела інформації під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару необхідно зазначити, що головним доводом позову, який свідчить про неправомірність висновків відповідача, є правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 21.10.2021 в справі №420/4820/19, згідно з якою навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом. Торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Отже відомості з інформаційних систем митних органів не можуть слугувати беззаперечним джерелом інформації про митну вартість конкретного товару та бути підставою для здійснення коригування.

У запереченні на відповідь на відзив Полтавська митниця вказала про заперечення позовних вимог з огляду на обґрунтованість та правомірність вимоги про надання додаткових документів для належного митного оформлення товарів позивачем. Щодо необхідності надання інформації про вартість страхування як складової частини ціни товару, відповідач вказав на проформу інвойс №Q2-00001390 від 31.07.2024 за яким страхування вантажу за даною поставкою покладається на покупця товару, а згідно довідки №19 від 27.08.2024 перевізник зазначає, що страхування вантажу не проводилось, інформації від покупця про не здійснення страхування не має.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 закрите підготовче провадження у справі, призначена справа до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити адміністративний позов.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, надані сторонами до матеріалів адміністративної справи, встановив такі обставини.

21.03.2024 між компанією DERMOKIM KIMYA SAN VE TIC LTD STI (Туреччина) та покупцем ТОВ «Заслон Плюс» (Україна) був укладений зовнішньоекономічний контракт №21032024/0001, згідно з яким продавець передає (постачає), а позивач приймає та оплачує нафтопродукти.

У відповідності до додатку №1 від 21.03.2024, доповнення №1 від 31.07.2024 до додатку №1 від 21.03.2024, додаткової угоди №2 від 31.07.2024 до вказаного зовнішньоекономічного контракту продавцем продано позивачу парафін MERWAX BR у кількості 22 000 кг (880 мішків) ціною 1075,00 доларів США за тону та загальною вартістю 23650,00 доларів США.

16.08.2024 з метою забезпечення доставки придбаного товару з міста Денізлі (Туреччина) в Україну Позивачем укладено з ТОВ «МЕГАТРАНС ПЛЮС» договір від 16.08.24 про надання транспортних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжміському та міжнародному сполученні.

02.09.2024 на підставі міжнародної автотранспортної накладної (CMR) від 26.08.2024 б/н автомобілем з державними реєстраційними номерами BI7870HX/AI9092XI придбаний позивачем товар був ввезений в Україну.

З метою митного оформлення товару Полтавській митниці уповноваженим представником позивача 05.09.2024 була подана митна декларація №24UA98U8.

Митна вартість імпортованого Позивачем парафіну була визначена у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 57 та статті 58 МК України за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). З урахуванням витрат на транспортування митна вартість товару згідно з графою 12 поданої відповідачу митної декларації склала 1071191,59 грн.

Для підтвердження заявлених митної вартості товару та методу її визначення до митної декларації були додані, зокрема, наступні документи: проформа інвойс №Q2-00001390 від 31.07.2024, рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) від 26.08.2024 №DK0132, банківський платіжний документ від 07.08.2024 №14, міжнародна автотранспортна накладна (CMR) від 26.08.2024 б/н, довідка про транспортні витрати від 27.08.2024 №19, рахунок на оплату транспортних послуг від 27.08.2024 №89, митна декларація країни відправлення від 26.08.2024 №24352100EX00010170, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів, що декларуються, від 21.03.2024 №21032024/0001, додаток №1 від 21.03.2024 до зовнішньоекономічного контракту від 21.03.2024 №21032024/0001, доповнення №1 від 31.07.2024 до додатку №1 від 21.03.2024 до зовнішньоекономічного контракту від 21.03.2024 №21032024/0001, додаткова угода №2 від 31.07.2024 до зовнішньоекономічного контракту від 21.03.2024 №21032024/0001, договір (контракт) про перевезення від 16.08.2024 №16.08.24, заявка від 19.08.2024 №1 до договору (контракту) про перевезення від 16.08.2024 №16.08.24.

Проте за результатами розгляду отриманих документів, відповідач визнав їх недостатніми та електронним повідомленням від 05.09.2024 з посиланням на частину п`яту статті 54, частину третю статті 53 МК України, запропонував декларанту протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; копії митних декларацій країни відправлення.

З огляду на надання усіх наявних документів у відповідь на вимогу відповідача декларант 05.09.2024 повідомив відповідача про відсутність можливості надати додаткові документи.

05.09.2024 Полтавською митницею прийняте рішення про коригування митної вартості товарів №UA806000/2024/000025/2 згідно з яким митна вартість імпортованого Позивачем товару збільшена.

ТОВ «Заслон Плюс» не погодилось із рішенням про коригування митної вартості товарів від 05.09.2024 №UA806000/2024/000025/2, звернулось до суду із даним позовом про визнання його протиправним та скасування.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Засади митної справи, зокрема, правовий статус митних органів, митна територія та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України від 13 березня 2012 року №4495-VI (надалі МК України, у редакції, чинній на час спірних правовідносин) та іншими законами України.

Відповідно до частини 1 статті 3 МК України при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, чинні на день прийняття митної декларації митним органом України.

За змістом частини 1 статті 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Частинами 1, 2 статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

За приписами частини 2 статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

За змістом частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною 6 статті 53 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Статтею 57 МК України визначено перелік методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту та порядок їх застосування.

Так, відповідно до частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Відповідно до положень частин 2 - 6 статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

За приписами частини 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина 4 статті 58 МК України).

Згідно з частиною 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем:

а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;

б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;

в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;

б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;

в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);

г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально (частина 21 статті 58 МК України)

За змістом частин 1, 2, 4 статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються в спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може відбуватися тільки в разі наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснене, тощо. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 540/2605/18 (провадження № К/9901/24076/19), від 7.05.2020 у справі № 826/10527/17, від 02.05.2020 у справі № 803/916/17 (провадження № К/9901/1137/17).

Разом з тим, повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, передбачених статтею 53 МК України, документів. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнівів щодо достовірності наданої декларантом інформації.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №380/6459/20.

Суд зазначає, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору). Митний орган вправі застосувати другорядний метод, якщо за умови наявності у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості декларант додаткових документів не надав, а надані документи не дають можливості для застосування першого методу.

Полтавська митниця зазначає, що митну вартість товару, що імпортується ТОВ «Заслон Плюс», скориговано із застосуванням шостого резервного методу з дотриманням положень статті 64 МК України, а визначена митна вартість товару ґрунтується на раніше визначеній митній вартості відповідно до рівня вартості ЕМД від 24.04.2024 №24UA42U9 1,47 доларів США за кілограм, що має максимально наближений опис (парафін), призначення, країна походження Туреччина, умови поставки FCA Denizli, виробник (Mercan Kimya San ve Tic. A.S.) та на час митного оформлення товарів максимально наближений.

Так, Полтавською митницею була опрацьована інформація щодо рівнів митної вартості щодо ідентичних (стаття 59 МК України) та подібних (стаття 60 МК України) товарів, яка міститься в базі даних ЄАІС Держмитслужби. Встановлено, що 24.04.2024 ТОВ «Заслон плюс» в Чернівецькій митниці за МД №24UA42U9 проведене митне оформлення товару: Парафін 22 000 кг, фактурною вартістю 25 575 доларів США, який надійшов в Україну на умовах поставки FCADenizli від компанії DERMOKIM KIMYA SAN VE TIC LTD.

Тобто, Позивач вже отримував товар зі схожими характеристиками, але його фактурна вартість була вищою, ніж заявлена за МД №24UA98U8 і в цьому випадку позивач самостійно обрав резервний метод визначення митної вартості, передбачений статтею 64 МК України та визначив її у сумі 1280211,24 грн, що відповідає рівню 1,47 доларів США, тоді як під час декларування товару в Полтавській митниці за МД №24UA98U8 ТОВ «Заслон плюс» визначає рівень митної вартості товару зі схожими характеристиками на рівні 1,075 доларів США.

За правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 21.10.2021 в справі №420/4820/19, навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом.

В основу такого підходу лягли висновки про те, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Отже відомості з інформаційних систем митних органів не можуть слугувати беззаперечним джерелом інформації про митну вартість конкретного товару та бути підставою для здійснення коригування.

Суд вказує, що не може бути однозначною підставою для застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару попереднє обрання суб`єктом господарювання даного методу визначення ціни товару. Таке не ґрунтується на положеннях митного законодавства України і суперечить приписам статті 57 МК України, якою визначений перелік методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту та порядок їх застосування.

Так, відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Відповідно до положень частин другої - шостої статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

За приписами частини другої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Суд приходить до висновку про протиправність визначення Полтавською митницею ціни товару, що заявлений до розмитнення ТОВ «Заслон Плюс» за шостим (резервним) методом без дотримання процедур, передбачених статтею 57 МК України.

Відповідач в обґрунтування неможливості визначення ціни товару за ціною договору вказав про ненадання позивачем документів, що пояснюють всі складові ціни товару.

Зокрема, Полтавською митницею в рішенні від 05.09.2024 /а.с.63/ вказано, що згідно з наданим декларантом проформа-інвойсом №Q2-00001390 від 31.07.2024 страхування вантажу за даною поставкою покладається на покупця товару, але всупереч пункту 8 частини другої статті 53 МК України, ним не надано страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В рішенні від 05.09.2024 відповідач також констатує, що згідно з довідкою від 27.08.2024 №19 перевізник зазначив, що страхування вантажу не проводилось.

За поясненнями відповідача, підставою для визначення порушення з боку позивача в частині доведення складових ціни товару є відсутність інформації від покупця про не здійснення страхування.

Однак відповідач вказує, що договором про перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжміському та міжнародному сполученні від 16.08.2024 №16.08.24 між позивачем та ТОВ «МЕГАТРАНС ПЛЮС», взагалі не передбачено обов`язку укладання договору страхування перевізником /а.с.79-82/.

В заявці на перевезення 19.08.2024 №1 також не визначений обов`язок зі страхування товару під час його транспортування /а.с.83/. Перевізник у довідці від 27.08.2024 №19 /а.с.84/ зазначив, що договір страхування не укладався.

За відсутності документів про вартість страхування, митницею зроблений висновок про відсутність інформації складових, які повинні бути додані до ціни, що підлягала сплаті за оцінюванні товари, для формування митної вартості задекларованих товарів.

У відповідності до пункту 2 додаткової угоди №2 від 31.07.2024 до зовнішньоекономічного контракту від 21.03.2024 №21032024/0001 /а.с.19/ та графи 20 «Умови поставки» поданої відповідачу митної декларації /а.с. 67/ поставка визначена на умовах згідно з правилами Інкотермс 2020 FCA TR (Туреччина) Denizli, тобто передбачають, що відпoвідaльніcть знімaєтьcя з вaнтaжoвідпpaвникa у тoй мoмeнт, кoли він пepeдaє тoвap пepeвізнику, якoгo нaйняв пoкупeць. Пoдaльші pизики зa тpaнcпopтувaння вaнтaжу пoкупeць нece caмocтійнo.

Відповідно до заявки від 19.08.2024 № 1 до договору про надання транспортних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжміському та міжнародному сполученні від 16.08.2024 № 16.08.24 місцем навантаження товару було місто Денізлі (Туреччина), а місцем розвантаження місто Кременчук Полтавської області /а.с.83/.

За договором про надання транспортних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжміському та міжнародному сполученні від 16.08.2024 №16.08.24 /а.с.79-82/ ТОВ «МЕГАТРАНС ПЛЮС» здійснило перевезення товару з міста Денізлі (Туреччина), де розташований продавець, до місця розташування позивача. За поясненнями позивача страхування товару не здійснювалось, за довідкою про транспортні витрати від 27.08.2024 №19 ТОВ «МЕГАТРАНС ПЛЮС» під час переміщення товару його страхування не здійснювалось /а.с.78/.

Відповідно до пункту 5 частини 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

До справи не надано належних та допустимих доказів страхування товару, придбаного позивачем відповідно до зовнішньоекономічного контракту від 21.03.2024 №21032024/0001, судом таких обставин не встановлено.

Відповідач також вказав про ненадання позивачем документів для підтвердження витрат на транспортування.

Так, правилами заповнення ДМВ, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, при заповненні графи 20 ДМВ зазначено: для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

З матеріалів справи вбачається про надання позивачем для декларування документів для підтвердження витрат на транспортування, а саме копій СМR /а.с.74-75/, рахунку на оплату послуг з транспортування /а.с.77/, довідки про транспортні витрати від 27.08.2024 №19 /а.с.78/, договору про надання транспортних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжміському та міжнародному сполученні від 16.08.2024 №16.08.24 /а.с.79-82/, заявки №1 від 19.08.2024 до договору про надання транспортних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжміському та міжнародному сполученні від 16.08.2024 №16.08.24 /а.с.83/, довідки перевізника ТОВ «МЕГАТРАНС ПЛЮС» /а.с.84/.

Відповідачем вказано, що відповідно до пункту 3.2. контракту №21032024/0001 від 21.03.2024 ціна товару включає кінцеву вартість товару з урахуванням експортного оформлення зі сплатою вивізного мита; вартість упаковки, фасування, маркування, піддонів, однак ТОВ «Заслон Плюс» не подані документи, в яких було б виділено дані складові, що унеможливлює перевірку складових митної вартості (неможливість виділення із заявленої ціни товару вартості всіх її складових, не дає можливості перевірити й оцінити фактурну (дійсну) вартість товару, а також установити фактичний розмір витрат на упаковки та інші витрати, з урахуванням яких було сформовано митну вартість оцінюваного товару).

Судом досліджений зміст митної декларації №24UA98U8, а саме вказана в ній ціна товару, загальна вартість товару, вага товару нетто та вага брутто /а.с.67/. Встановлено, що вказані покажчики повністю відповідають змісту комерційного інвойсу DK0132 від 26.08.2024 /а.с.72/ та пакувального листа до інвойсу DK0132 від 26.08.2024 /а.с.73/ і, згідно із змістом платіжної інструкції від 07.08.2024 №14 /а.с.76/ сплачена позивачем на користь продавця вартість товару без врахування вартості упаковки, фасування, маркування, піддонів.

Таким чином, за обставин невключення продавцем до ціни товару вартості упаковки, фасування, маркування та піддонів, підстави для вимоги Полтавською митницею в ТОВ «Заслон Плюс» документів про таку вартість є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідач зазначив, що «згідно наданої експортної декларації країни відправлення №24352100EX00010170 від 26.08.2024 вказана марка товару «ADDR», але в інших документах відсутня інформація про таку марку товару. В експортній декларації країни відправлення №24352100EX00010170 від 26.08.2024 зазначений рахунок фактура від 26.08.2024 №969/1, але до оформлення наданий рахунок від 26.08.2024 №DK0132».

Графа 31 митної декларації країни відправлення, дійсно, містить інформацію « 20 KAP 22000 KG Marka: ADDR», за поясненнями компанії продавця за договором від 21.03.2024 №21032024/0001 у графі 31 декларації країни відправлення зазначене абревіатуру Марка: ADDR. Вказана абревіатура не має значення. Пишеться тільки для того, щоб заповнити частину в митній системі. Замість ADDR можливо було написати будь-які 4 знаки /а.с.125-126/.

Суд враховує, що графа 31 митної декларації країни відправлення містить інформацію «PARAFIN BR 1634 (PARAFFIN WAX MERWAX BR)», що відповідає інформації про товар, задекларований ТОВ «Заслон Плюс» і визначена як товар за договором від 21.03.2024 №21032024/0001 і вказана у проформі інвойсі №Q2-00001390 від 31.07.2024, рахунку-фактурі (iнвойс) (Commercial invoice) від 26.08.2024 №DK0132, пакувальному листі від 26.08.2024, банківському платіжному документі від 07.08.2024 №14, міжнародній автотранспортній накладній (CMR) від 26.08.2024 б/н, додатку №1 від 21.03.2024 до зовнішньоекономічного контракту від 21.03.2024 №21032024/0001, доповненні №1 від 31.07.2024 до додатку №1 від 21.03.2024 до зовнішньоекономічного контракту від 21.03.2024 №21032024/0001, додатковій угоді №2 від 31.07.2024 до зовнішньоекономічного контракту від 21.03.2024 №21032024/0001, заявці від 19.08.2024 №1 до договору (контракту) про перевезення від 16.08.2024 №16.08.24.

Таким чином, ТОВ «Заслон Плюс» відповідачеві та до матеріалів справи наданий достатній пакет документів, що підтверджує придбання товару PARAFIN BR 1634 (PARAFFIN WAX MERWAX BR).

Що стосується посилань Відповідача на інформацію про рахунок фактуру від 26.08.2024 №969/1, то графа 44 митної декларації країни відправлення містить інформацію «TPS-E-Fatura Var 26.08.2024/969/1», однак порівняння вказаного із номером і датою рахунку-фактури (iнвойсу) (Commercial invoice) від 26.08.2024 №DK0132 відповідачем не обґрунтовано та сумніви по вплив даного на складові вартості товару не пояснені.

Водночас компанією DERMOKIM пояснено, що у графі 44 декларації країни відправлення зазначена абревіатура TPS-E-Faiurs, де TPS означає One Screen System (Tek Pencere Sistemi) і E-Faсtura означає електронний рахунок (E-invoice) є внутрішнім автоматичним рахунком, який надсилається до системи виставлення рахунків клієнта митниці та має внутрішній системний контрольний номер, який не пов`язаний з номером комерційною рахунку-фактури, що видається замовнику /а.с.125-126/.

Суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 14.04.2021 у справі №820/4849/16 та полягає в тому, що в запиті про надання додаткових документів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи є необхідними для підтвердження того чи іншого показника. Аналогічні висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах містяться і у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 в справі №820/263/17.

У постанові від 13.10.2021 у справі № 804/15600/15 Верховний Суд вказав, що витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше.

В даній справі Полтавською митницею не обґрунтовано наявність сумнівів у правильності визначення позивачем вартості придбаного товару і не доведено недостатність документів для підтвердження правильності такого визначення.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням всіх обставин справи, досліджених судом і аналізу письмових доказів, наданих сторонами в обґрунтування своїх доводів та заперечень, суд дійшов висновку, що рішення Полтавської митниці про коригування митної вартості товарів від 05.09.2024 №UA806000/2024/000025/2 не ґрунтується на нормах чинного законодавства, прийняте без урахування обставин, які мали значення для його прийняття, за відсутності підстав для його прийняття, відтак підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позовні вимоги ТОВ «Заслон Плюс» підлягають задоволенню.

Отже, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позову сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн, про що свідчить платіжна інструкція №310 від 16.09.2024 /а.с.8/.

З огляду на висновок суду про необхідність задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської митниці на користь ТОВ «Заслон Плюс» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Стосовно розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 5906,74 грн, суд враховує таке.

За змістом положень частин 2 - 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, як визначено частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз викладених норм свідчить, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність), а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

Суд враховує, що розмір витрат неспівмірний із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг а обґрунтованим є розмір витрат на правничу професійну допомогу у сумі 1500,00 грн, тому суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню відповідачем та стягнути за рахунок його бюджетних асигнувань суму 1500,00 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Заслон Плюс" (просп. Свободи, буд. 75, м. Кременчук, Полтавська область,39623, ) до Полтавської митниці (вул. Кукоби Анатолія, буд. 28, м. Полтава, Полтавська область,36022, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Полтавської митниці про коригування митної вартості товарів № UA806000/2024/000025/2 від 05.09.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Заслон Плюс" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень), витрати на правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27 січня 2025 року.

Головуючий суддя Н.Ю. Алєксєєва