Справа № 320/7313/24
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 року №320/7313/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Кочанової П.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київського міської ради (Київської міської ради адміністрації) Тараненко Ольги Олегівни, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київського міської ради (Київської міської ради адміністрації) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київського міської ради (Київської міської ради адміністрації) Тараненко Ольги Олегівни, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київського міської ради (Київської міської ради адміністрації), в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення, прийняте державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київського міської ради (Київської міської ради адміністрації) - Тараненко Ольгою Олегівною про відмову в проведенні реєстраційних дій № 69883706 від 24.10.2023;

- зобов`язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київського міської ради (Київської міської ради адміністрації) м. Київ внести відомості про скасування рішення № 69883706 від 24.10.2023 та відновити розгляд поданої мною заяви від 18.10.2023 щодо реєстрації права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля автомийка літ. «А» загальною площею 452,74 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна:0).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником нежитлової будівлі - авто мийки (літ. «А») загальною площею 452,74 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 22. Однак в порушення норм чинного законодавства відповідачем відмовлено в проведенні реєстраційних дій щодо права власності на означений об`єкт нерухомого майна. Посилання державного реєстратора на те, що подані документи до заяви не дають змогу встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження є безпідставним та необґрунтованим.

Представник відповідачів надав до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки надані рішення судів стосуються витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргамак» на користь ОСОБА_1 нежитлової будівлі - автомийки (літ. «А») загальною площею 452,74 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, відповідно до інформації з Державного реєстру прав право власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 0) зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «КАРГОНІС ГРУП». Таким чином, держаним реєстратором обґрунтовано та правомірно прийнято рішення про відмову в держаній реєстрації прав власності, оскільки позивачем не надано належних доказів підтвердження такого права.

У відповіді на відзив позивач наголосив, що відповідачем помилково взято до уваги лише резолютивну частину наданого судового рішення та залишено без уваги мотивувальну частину, де було чітко визначено, що право власності належить виключно ОСОБА_2 , а подальші дії щодо передачі нерухомого майна визнано незаконними.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

18.10.2023 позивачем було подано заяву про державну реєстрацію прав (щодо права власності), а саме набуття права приватної власності на об`єкт нерухомого майна: автомийка (літ. «А»), що розташована: м. Київ, Дніпровська набережна, будинок 22.

Разом із заявою було подано, зокрема, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.07.2020 у справі № 753/17546/17, постанову Київського апеляційного суду від 08.04.2021 у справі № 753/17546/17, постанову Верховного Суду від 14.04.2022 у справі №753/17546/17.

Так, постановою Верховного Суду від 14.04.2022 у справі № 753/17546/17 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргамак» задоволено частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.07.2020 та постанову Київського апеляційного суду від 08.04.2021 в частині задоволених позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлову будівлю - автомийку (літ. «А») загальною площею 452,74 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0 та припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргамак» на нежитлову будівлю - автомийку (літ. «А») загальною площею 452,74 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у їх задоволенні з наведених у мотивувальній частині постанови підстав.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.07.2020 та постанову Київського апеляційного суду від 08.04.2021 в частині задоволених позовних вимог про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргамак» на користь власника ОСОБА_1 нежитлової будівлі - автомийки (літ. «А») загальною площею 452,74 кв.м, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 22 залишено без змін.

За результатом розгляду заяви позивача державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державне адміністрації) м. Київ Тараненко Ольгою Олегівною було прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 69883706 від 24 жовтня 2023 року.

Підставою відмови вказано, що за результатом здійснення пошукових запитів в Державному реєстрі прав державним реєстратором було встановлено, що право власності на нежитлову будівлю - автомийку (літ «А»), загальною площею 452,74 кв. м., що розташована м. Київ, вулиця Дніпровська набережна, 22 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0), зареєстровано за іншою юридичною особою, а саме: Товариство з обмеженою відповідальністю «КАРГОНІС ГРУП».

Як наслідок, державний реєстратор виснував, що в поданих разом із заявою та долучених документах, зокрема постанові Верховного суду від 14.04.2022 справа № 753/17546/17, відсутні законодавчі підстави для припинення права приватної спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю - автомийку літ. "А", загальною площею 452,74 кв.м за ТОВ "КАРГОНІС ГРУП".

Не погоджуючись з таким рішенням державного реєстратора, позивач звернувся з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, врегульовані Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, визначені в Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127).

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною четвертої статті 9 Закону № 1952- IV визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора, пов`язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Частиною першою статті 18 Закону № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Згідно з частиною сьомою статті 18 Закону № 1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені права речові та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до приписів статті 26 Закону № 1952-IV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Підстави для відмови в державній реєстрації прав: наведені у частині першій статті 24 Закону України № 1952-IV, якими є:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці;

13) відсутність згоди заставодержателя (іпотекодержателя) на дострокове припинення дії договору емфітевзису, суперфіцію щодо державної реєстрації припинення таких прав, що перебувають у заставі (іпотеці).

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1952-ІV за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Згідно пункту 23 Порядку № 1127 за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

За приписами пункту 67 Порядку № 1127 у разі витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі рішення суду подаються необхідні для відповідної реєстрації документи, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують право власності на нерухоме майно належного власника.

Абзацом першим пункту 67 Порядок № 1127 встановлено документи, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав у разі витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі рішення суду.

Приписами цієї норми визначено, що для державної реєстрації права власності у разі витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі рішення суду подаються необхідні для відповідної реєстрації документи, передбачені статтею 27 Закону № 1952 та цим Порядком, що підтверджують право власності на нерухоме майно належного власника.

Наведена норма є бланкетною і для визначення конкретних документів, що є підставою для реєстрації права відсилає до статті 27 Закону № 1952-IV, яка в контексті спірних правовідносинах містить посилання на судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно як підставу для реєстрації права (пункт 9 частини першої статті 27).

Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій в постанові від 14 листопада 2018 року по справі №183/1617/16, відповідно до якої задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 Цивільного Кодексу України, є неефективними. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону № 1952). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З огляду на вказане у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Відповідний правовий висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц., постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18, постанові Верховного Суду від 02 квітня 2024 року у справі № 160/10673/21.

Як було встановлено судами у справі № 753/17546/17 згідно з договором, укладеним 23 березня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в простій письмовій формі, ОСОБА_1 , як покупець придбав, а - ОСОБА_3 продав нежитлове приміщення автомийки площею 452,74 кв. м, розташованої на Дніпровській набережній, 22 у м. Києві.

Дарницький районний суд м. Києва рішенням від 19 серпня 2009 року визнав дійсним договір купівлі-продажу автомийки площею 452,74 кв.м, розташованої на Дніпровській набережній, 22 у м. Києві, укладений 23 березня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зобов`язав Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» зареєструвати право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення - автомийку площею 452,74 кв. м, розташовану на Дніпровській набережній, 22 у м. Києві.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року вказане судове рішення було скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні позову.

В подальшому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 11 листопада 2015 року було скасовано рішення апеляційного суду від 16 червня 2015 року, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду, який ухвалою від 20 січня 2016 року відмовив у відкритті апеляційного провадження у справі.

На підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 серпня 2009 року КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» зареєструвало право власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю - автомийку площею 452,74 кв. м, розташовану на Дніпровській набережній, 22 у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 21 листопада 2009 року.

Як вказувалось вище, згідно з резолютивної частини постанови Верховного Суду від 14 квітня 2022 року у справі № 753/17546/17 вирішено, зокрема:

рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року в частині задоволених позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлову будівлю - автомийку (літ. «А») загальною площею 452,74 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0 та припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргамак» на нежитлову будівлю - автомийку (літ. «А») загальною площею 452,74 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у їх задоволенні з наведених у мотивувальній частині постанови підстав;

рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року в частині задоволених позовних вимог про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргамак» на користь власника ОСОБА_1 нежитлової будівлі - автомийки (літ. «А») загальною площею 452,74 кв. м, що розташована за адресою: м. Київ, вулиця Дніпровська набережна, 22 залишити без змін.

При цьому, судом установлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (довідка № 348791877), право власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 0) зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «КАРГОНІС ГРУП» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57057352 від 12.03.2021, видавник приватний нотаріус Кузьменко Ю.В. Київського міського нотаріального округу на підставі договору купівлі-продажу № 125 від 12.03.2021.

Водночас, слід наголосити, що обставини реєстрації права власності за ТОВ «Каргоніс Груп» не досліджувались та не оцінювались в межах розгляду справи № 753/17546/17, а отже посилання позивача на не взяття до уваги відповідачем мотивувальної частини постанови Верховного суду у даній справі не мають підґрунтя та не змінюють фактичних обставин справи.

У відповіді на відзив позивач також посилався на те, що відповідачем у межами своїх повноважень не в повному обсязі досліджено багаторазовий протиправний перехід права власності на належне ОСОБА_1 нерухоме майно та безпідставно надано перевагу праву власності неіснуючої юридичній особі - ТОВ «Коргоніс Груп», яка згідно даних ЄДРПОУ є припиненою.

На підтвердження своєї позиції позивачем до матеріалів справи долучено наказ Міністерства юстиції України від 09.02.2023 № 556/5 «Про задоволення скарги», у констатуючій частині якого п.13 встановлено, що внаслідок припинення арешту № 26310541 на підставі рішення від 31.01.2022 № 63158995, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чайкою Іриною Григорівною, було змінено опис та зареєстровано перехід права власності на нежитлову будівлю від Товариства з обмеженою відповідальністю «Каргоніс Груп» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Л К О», на підставі рішення від 01.02.2022 № 63173179, прийнятого приватним нотаріусом Чайкою І.Г., зареєстровано перехід права власності на нежитлову будівлю від ТОВ «Л К О» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРСЕРВІС-24/7».

Згідно з п.11 резолютивної частини вказаного наказу постановлено скасувати рішення від 31.01.2022 № 63158995, від 01.02.2022 № 63173179, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чайкою Іриною Григорівною.

Водночас, суд зауважує, що предметом розгляду в цій справі є виключно стадія правильності та правомірності прийняття рішення державним реєстратором про відмову у проведення реєстраційних дій від 24.10.2023 № 69883706, а не наявність права у позивача на витребування майна з чужого володіння/або визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності за ТОВ «Каргоніс Груп».

Таким чином, предмет поданої заяви позивача від 18.10.2023 щодо реєстрації права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля автомийка літ. «А» загальною площею 452,74 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна:0) не охоплює обов`язок державному реєстратору досліджувати та надавати оцінку правомірності набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та/або вчиняти дії щодо наявного запису про реєстрацію права власності за ТОВ «Каргоніс Груп».

Крім цього, суд погоджується з доводом представника відповідача щодо відсутності можливості припинити право власності за ТОВ «Каргоніс Груп» на підставі постанови Верховного Суду від 14 квітня 2022 року у справі № 753/17546/17, оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Підсумовуючи викладене, рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київського міської ради (Київської міської ради адміністрації) - Тараненко Ольгою Олегівною про відмову в проведенні реєстраційних дій № 69883706 від 24.10.2023 є законним, а тому підстав для його скасування немає.

Як наслідок, відсутні підстави для задоволення вимоги зобов`язального характеру щодо заяви позивача від 18.10.2023 відносно реєстрації права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля автомийка літ. «А» загальною площею 452,74 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна:0).

Решта доводів та посилань сторін у справі висновків суду не спростовують.

Судом враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київського міської ради (Київської міської ради адміністрації) Тараненко Ольги Олегівни, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київського міської ради (Київської міської ради адміністрації) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 28 січня 2025 року.

Суддя Кочанова П.В.