Справа № 747/544/24
Суддя: Тіщенко Л. В.
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 747/544/24
Провадження № 2-а/747/1/25
РІШЕННЯ

іменем України

22.01.2025 року селище Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі

головуючої судді - Тіщенко Л.В.

секретаря - Зірки В.П.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Жовнер О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Талалаївка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулась до суду із зазначеним позовом в порядку адміністративного судочинства. В обґрунтування позову зазначає, що 17 вересня 2024 року інспектором патрульної поліції СПД № 1 Прилуцького РВП Гарбаром Р.В. винесено стосовно ОСОБА_1 постанову серії ББА № 625660 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.6 ст 121 КУпАП та ч.2 ст 126 КУпАП. В постанові зазначено, що ОСОБА_1 порушив п.2.1. «а» та п.30.1 ПДР України. Інспектором безпідставно на власний розсуд зазначено, що ОСОБА_1 поблизу ставка «Калиманів» керував мопедом без права керування транспортним засобом, рішення Талалаївського районного суду від 11.03.2014 № 747/510/23, а також не надав документи про реєстрацію транспортного засобу у встановленому чинним законодавством порядку. Зазначена постанова винесена безпідставно та з істотними порушенням прав позивача, а також не відповідає дійсності. Так, позивач на громадських засадах бере участь в облагородженні урочища «Калиманів» поблизу с Липове, займається чисткою ставка, ремонтними роботами греблі та навколишньої ділянки, а тому вирішив створити там зону відпочинку, що стало підставою для звернення до ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області з метою укладення договору оренди на майно, що є державною власністю, направивши перелік документів із заявою. Згідно чинного законодавства оренда майна державної та комунальної власності здійснюється за результатами аукціону, а тому під час усного звернення стосовно розгляду своєї заяви посадові особи ГУ Держгеокадастру повідомили позивача про те, що його документи перевірені, звернення розглянуте, а рішення щодо укладення договору буде оголошене за результатами аукціону у визначений законом термін після його проведення. Таким чином, позивач очікуючи на результати, продовжував брати участь у облагородженні даної частини місцевості, для ведення суспільно корисних робіт з очищення водойми, прибирання прилеглої території позивач побудував пересувний будиночок на сваях, щодо якого не розповсюджується вимога реєстрації як нерухомого майна, та проводив там більшу частину свого часу, про що відомо сусідам та представникам територіальної громади. Вказані обставини чомусь стали підставою для упередженого ставлення до позивача представників правоохоронних органів, які нерідко приїжджали на перевірку його дій, не маючи на то законних підстав. 17.09.2024 року до позивача зателефонував його знайомий та запропонував йому передати в користування мопед, який знаходиться в неробочому стані та підлягає ремонту. Близько 17 год в цей же день привіз позивачеві мопед своєю машиною до урочища, де на той час перебував позивач, і позивач став оцінювати можливий ремонт. Через деякий час до урочища приїхало декілька автомобілів патрульної поліції, декі представники правоохоронних органів на власних автомобілях, та представники держрибагенства. Такі обставини та нерозуміння того, що відбувається, спричинили падіння вмісту цукру у позивача, так як він має інвалідність та хворіє на діабет. Знаходячись в такому стані, він не зовсім оцінював ситуацію, чим і скористались працівники поліції, які писали постанову і декілька разів її переписували. Окрім того, постанова не відповідає обставинам справи, вона виписана з порушенням, оскільки сума штрафу, зазначена в постанові, значно перевищує суму штрафу, передбачену у санкції статті. Крім того, у постанові не зазначено чітко місце розгляду справи, а також той факт, що копія постанови є майже не читабельною, а тому позивач вважає її безпідставною, винесеною з порушенням та такою, що підлягає скасуванню.

Тому представник позивача просить суд постанову, винесену 17 вересня 2024 року інспектором роти патрульної поліції СПД № 1 Прилуцького РВП у Чернігівській області Гарбаром Р.В. відносно ОСОБА_1 серії ББА № 625660 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст 121 та ч.2 ст 126 КУпАП, скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити.

Ухвалою від 30 вересня 2024 року відкрито спрощене провадження та призначено судовий розгляд на 24 жовтня 2024 року, який було відкладено на 11 листопада 2024 року, у якому оголошено перерву до 03 грудня 2024 року та до 22 січня 2025 року, про що учасники справи повідомлені належним чином.

Згідно наданого представником відповідача відзиву позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування заперечення проти позову представником відповідача зазначається, що 17.09.2024 під час патрулювання в с Липове на лінію «102» надійшла інформація від невідомої особи про те, що поблизу урочища «Калиманове» ОСОБА_1 здійснює незаконний вилов риби забороненими предметами. Поліцейськими РПП СПД № 1 в ході відпрацювання виклику було помічено мопед «Альфа дефіант», який рухався по польовій дорозі в напрямку, де знаходились поліцейські. В подальшому інспектором РПП СПД№ 1 ВП № 1 Гарбаром Р.В. було прийнято рішення про зупинку даного транспортного засобу на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а саме через те, що водій керував транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС. Під час перевірки транспортного засобу та документів водія виявилось, що водієм є ОСОБА_1 , який був позбавлений права керування транспортними засобами терміном на один рік постановою Талалаївського районного суду від 11.03.2024 (справа № 747/510/23), яка набрала законної сили 26.04.2024 року, чим порушив п 2.1. «а» ПДР України. Поліцейський Гарбар Р.В. повідомив ОСОБА_1 про те, що відносно нього будуть складені адміністративні матеріали, так як він вчинив адміністративні правопорушення за ч.6 ст 121, ч.2 ст 126 КУпАП. Позивачу було роз`яснено положення ст 268 КУпАП, ст 63 Конституції України, ст 307 КУпАП. Ч.2 ст 308 КУпАП. За результатами розгляду адміністративної справи відносно позивача була винесена постанова серії ББА № 625660 від 17.09.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч.6 ст 121, ч.2 ст 126 КУпАП. Також поліцейським на підставі ст 36 КУпАП було накладено адміністративне стягнення відносно позивача за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме за ч.2 ст 126 КУпАП. Щодо твердження позивача відносно того, що йому надав мопед його товариш у неробочому стані, яким неможливо керувати, то представник позивача зазначає, що на відеозаписі, який є належним і допустимим доказом у справі, чітко видно, як позивач керує мопедом, і сам на відеозаписі не заперечує факту керування та повідомляє поліцейському, що їде по польовій дорозі з греблі до хати. Таким чином постанова серії ББА № 625660 від 17.09.2024 року відповідає встановленій формі та відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому просять суд відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали і просили задовольнити, оскільки інспектором Гарбар Р.В. постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесена без з`ясування всіх обставин справи, накладено адміністративне стягнення позам межами санкцій статей, за якими позивача притягнуто до адміністративної відповідальності ч.6 ст 121 КУпАП та ч.2 ст 126 КУпАП, і накладено адміністратвине стягнення у вигляді штрафу в сумі 20 400 грн. Крім того, відеозапис не є безперервним. Крім того, працівники поліції довгий час тримали ОСОБА_1 біля річки, у нього упав цукор, так як він хворіє на цукровий діабет, і тому він, щоб його швидше відпустили, підписував все, що йому давали і з усім погоджувався, не розуміючи в повній мірі, що саме підписує.

Суд, заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 17 вересня 2024 року інспектором патрульної поліції СПД № 1 Прилуцького РВП Гарбаром Р.В. винесено стосовно ОСОБА_1 постанову серії ББА № 625660 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.6 ст 121 КУпАП та ч.2 ст 126 КУпАП та накладено адміністратвине стягнення у вигляді штрафу в сумі 20 400 грн. В постанові зазначено, що ОСОБА_1 порушив п.2.1. «а» та п.30.1 ПДР України. Інспектором зазначено, що ОСОБА_1 поблизу ставка «Калиманів» керував мопедом без права керування транспортним засобом, рішення Талалаївського районного суду від 11.03.2014 № 747/510/23, а також не надав документи про реєстрацію транспортного засобу у встановленому чинним законодавством порядку (а.с.13)

З наданого позивачем відеозапису вбачається, що 17.09.2024 в 18:41 год ОСОБА_1 їде на мопеді по траві, зупинився біля працівників поліції. ОСОБА_1 їм пояснює, що катається тут по яру, на проїжджу частину не виїжджає, йому дали поломаний мопед, він його ремонтує. В 18:43 працівники поліції пропонують Мартиненку пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», він проходить, прилад показує результат 0, пояснює, ОСОБА_1 що спиртне не вживає. Фай закінчується в 18:43 год. Наступний файл в 20:05 год працівник поліції зачитує ОСОБА_1 постанову про притягнення його до адміністративної відповідальн6ості за ч.2 ст 126 та за ч. 6 ст 121 КУпАП за те, що він керував транспортним засобом без права керування та керував транспортним засобом, не зареєстрованим у встановленому порядку. ОСОБА_1 говорить, що йому зрозуміло і підписує постанову.

При розгляді судом даної адміністративної справи застосовуються наступні норми права.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України. На підставі ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про дорожній рух», порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно із ч. 5 ст. 14 Закону «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Відповідно до ст. 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, та час тинами першою, другою і четвертою статті 126 КУпАП розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Зокрема, розгляд справ, передбачених статтею 126 КУпАП, здійснюється, відповідно до ч.4 ст.258 КУпАП та п.2 Розділу ІІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року № 1395, на місці вчинення адміністративного правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Таким чином, винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення можливе лише після розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. Частиною 1 ст. 268 КУпАП визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, серед яких: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Таким чином, приписами КУпАП встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За змістом п.2 Розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 2395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 2408/27853, вбачається, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати ст.283 КУпАП. Із змісту Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 2395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 2408/27853, вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі протягом десяти днів з дати вручення такої постанови у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом…, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків». Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Срамек проти Австрії» (case Sramek v. Austria, § 36) зазначив, що орган влади, який не є судом держави, для виконання статті 6 § 1, може розглядатися як «суд» у змістовному значенні цього терміна. На думку суду, в даному випадку поняття «суд» може розглядатися у змістовному значенні щодо відповідача у справі, так як, останній відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» та вимог КУпАП наділений повноваженнями одноособово вирішувати справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності та застосування до неї заходу адміністративного стягнення. Таким чином, відповідач, будучи уповноваженим діяти від імені держави, при вирішенні питання про притягнення позивача до відповідальності повинен був дотримуватися критеріїв незалежності та безсторонності, передбачених ст. 6 Конвенції.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються серед іншого протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. Зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Крім того, необхідно зазначити нормативний акт, який передбачає відповідальність за скоєне порушення. Частиною 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Аналіз положень вказаних статей КУпАП, дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про дорожній рух» цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання. Стаття 14 даного Закону зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Так, згідно п.2.1а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. У ст. 40 вищевказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.

У п.п. 1 п. 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення. Згідно з п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Розділом ІІІ цієї Інструкції передбачено, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Таким чином, якщо із відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі. Зазначене кореспондує із позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 по справі № 216/5226/16-а. Відповідачем долучено до відзиву відеозапис адміністравтиного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , який містить два файли з перервою запису більше однієї години. Таким чином, відеозапис не є належним і допустимим доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.6 ст 121 та ч.2 ст 126 КУпАП. Інших доказів на підтвердження правомірності винесеної постанови відповідачем не надано. Отже, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачами наявності в діях ОСОБА_1 складу даних адміністративних правопорушень. Судом також береться до уваги те, що Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Санкція ч. 6 ст 121 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн. Санкція ч.2 ст 126 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 3400 грн. В оскаржуваній постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст 121 та ч.2 ст 126 КУпАП представником відповідача накладено адміністратвине сятгення у вигляди штрафу в сумі 20 400 грн, тобто поза межами санкцій статей, за якими ОСОБА_1 притягувався відповідачем до адміністративної відповідальності. Таким чином, твердження представника відповідача у відзиві про те, що стягнення на позивача накладено в межах санкції ч.2 ст 126 КУпАП не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи. Отже, суд прийшов до висновку про недоведеність відповідачем наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених за ч.6 ст 121 та ч.2 ст 126 КУпАП, тому оскаржувана постанова є неправомірною та підлягає скасуванню.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення. Так, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на наведене, суд вважає, що винність позивача у вчиненні правопорушень, передбачених ч.2 ст.126 КУпАП та ч.6 ст 121 КУпАП, не доведена поза розумним сумнівом. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечними доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17. Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст. 73-77, 194, 229, 241-246, 255, 286 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Скасувати постанову серії ББА № 625660 від 17 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст 121 КУпАП та за ч.2 ст 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 20 400 грн, і провадження по справі закрити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, проспект Перемоги, 74 м Чернігів, 1400, .

Повний текст рішення суду виготовлений 28 січня 2025 року.

Суддя Л.В.Тіщенко