Справа № 460/12126/24
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 січня 2025 року м. Рівне №460/12126/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі представник позивача) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач/ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік з врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, сум індексації грошового забезпечення у відповідності до судового рішення по справі №460/28493/23, а також зобов`язати відповідача здійснити такі перерахунок і виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки з врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються, сум щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення у відповідності до судового рішення по справі №460/28493/23, та з урахуванням індексації грошового забезпечення, а також зобов`язати відповідача здійснити такі перерахунок і виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки з врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються, сум щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення у відповідності до судового рішення по справі №460/28493/23, а також зобов`язати відповідача здійснити такі перерахунок і виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2019 рік з врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються, сум індексації грошового забезпечення у відповідності до судового рішення по справі №460/28493/23, а також зобов`язати відповідача здійснити такі перерахунок і виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІI від 20.12.1991, з врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона нараховуються, сум індексації грошового забезпечення у відповідності до судового рішення по справі №460/28493/23, а також зобов`язати відповідача здійснити такі перерахунок і виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо нездійснення обчислення та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ, та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, на підставі додаткового рішення від 29.01.2024 по справі №460/25304/22 за період з 16.06.2016 по 01.05.2024, а також зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити таку компенсацію.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначила, що наказом від 04.01.2019 ОСОБА_1 звільнено у запас, а наказом від 11.03.2019 позивача виключено із списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення. Вказала, що судовими рішеннями в адміністративній справі №460/25304/22, які набрали законної сили, встановлено право позивача на перерахунок, зокрема, одноразових додаткових видів грошового забезпечення за 2016-2019 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, а також одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням загальної кількості повних років служби та індексації грошового забезпечення. Разом з тим, після проведення ВЧ № НОМЕР_2 на виконання вказаних вище судових рішень перерахунку складових грошового забезпечення ОСОБА_1 , рішенням суду від 25.03.2024 у справі №460/28493/23, що набрало законної сили, установлені нові розміри належних позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 12.04.2016 до 28.02.2018 та індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2018 до 11.03.2019. Наведені обставини, на переконання представника позивача, слугують підставою для перерахунку відповідачем розмірів належних позивачу одноразових додаткових видів грошового забезпечення за 2016-2019 роки та одноразової грошової допомоги при звільненні, у зв`язку з чим останній звернувся до ВЧ НОМЕР_1 із відповідними заявами. Однак, відповідач відмовився здійснювати перерахунок та виплату вказаних складових грошового забезпечення позивача, покликаючись на відсутність для цього законних підстав. Крім того, представник позивача стверджує, що на виконання додаткового рішення суду від 29.01.2024 у справі №460/25304/22, відповідач здійснив перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення 01.05.2024, однак без урахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Вважає, що оскільки відповідачем допущено порушення встановленого строку виплати грошового забезпечення, то, з огляду на норми чинного законодавства, позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу за відповідний період. Вважаючи дії відповідача протиправними і такими, що порушують законні права й інтереси позивача, представник позивача просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 15.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №460/12126/24. Цією ж ухвалою суду вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також витребувано у відповідача додаткові докази по справі.

04.11.2024 до суду надійшов відзив ВЧ НОМЕР_1 на позовну заяву, за змістом якого представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог та просить залишити позов без розгляду. Свої заперечення аргументує тим, що судовими рішеннями в адміністративній справі №460/25304/22 уже вирішено позовні вимоги, заявлені представником позивача в межах даної судової справи, а тому, в силу приписів пункту 3 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), такий позов слід залишити без розгляду.

Цього ж дня, на виконання вимог ухвали суду від 15.10.2024, представником відповідача подано до суду докази на підтвердження нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у зазначені в позовній заяві спірні періоди.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Ухвалою суду від 28.01.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.

В силу приписів частини четвертої статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши наявні у справі матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду й вирішення спору по суті, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 у період з 12.04.2016 до 11.03.2019 проходив військову службу за контрактом у ВЧ НОМЕР_1 та є учасником бойових дій, що підтверджується копією належного йому посвідчення від 11.04.2017 серії НОМЕР_3 (а.с.14).

Наказом командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади від 04.01.2019 №3-РС позивача звільнено з військової служби у запас згідно з пунктом 2 підпункту «й» частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку дії контракту).

На підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.03.2019 №54, з 11.03.2019 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини, знято з усіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У цьому ж організаційно-розпорядчому документі наказано виплатити позивачу, зокрема:

- грошову допомогу на оздоровлення за 2019 рік (…);

- одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (…) (а.с.15).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду (далі Рівненський ОАС) від 19.12.2022 в адміністративній справі №460/25304/22, яке набрало законної сили 19.01.2023:

- визнано протиправними дії і зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 12.04.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січень 2008 року;

- зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 30.11.2018 із врахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, та з врахуванням виплачених сум;

- визнано протиправною бездіяльність і зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на дату звільнення з військової служби;

- визнано протиправними дії і зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки із врахуванням в складі, з якої вона обраховується, щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми;

- визнано протиправними дії і зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2018-2019 роки із врахуванням в складі, з якої вона обраховується, індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми;

- визнано протиправними дії і зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, із врахуванням в складі, з якого вона обраховується, загальної кількості повних років, з урахуванням раніше виплаченої суми допомоги;

- визнано протиправними дії і зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, із врахуванням в складі, з якого вона обраховується, індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми допомоги;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.51-68).

Крім того, додатковим рішенням Рівненського ОАС від 29.01.2024 в адміністративній справі №460/25304/22, яке набрало законної сили 18.04.2024:

- зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми;

- зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми;

- зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми (а.с.69-73).

Також, судом установлено, що рішенням Рівненського ОАС від 25.03.2024 в адміністративній справі №460/28493/23, яке набрало законної сили 13.08.2024:

- визнано протиправною бездіяльність і зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки, з урахуванням індексації грошового забезпечення, та раніше виплачених сум;

- визнано протиправною бездіяльність і зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ, та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, на підставі судового рішення по справі №460/25304/22 за період з 12.04.2016 по жовтень 2023 року;

- визнано протиправною бездіяльність і зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у повному розмірі за період з 01.12.2018 по 11.03.2019 у відповідності до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнано протиправною бездіяльність і зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 12.04.2016 по 28.02.2018 з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Водночас, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2024 в адміністративній справі №460/28493/23, яка набрала законної сили 13.08.2024, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а рішення Рівненського ОАС від 25.03.2024 у справі №460/28493/23 змінено, виклавши абзаци четвертий та п`ятий резолютивної частини рішення суду першої інстанції в наступній редакції:

«Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення обчислення та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-111, та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, на підставі судового рішення по справі № 460/25304/22 за період з 12.04.2016 по 10.11.2023.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-111, та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, на підставі судового рішення по справі №460/25304/22 за період з 12.04.2016 по 10.11.2023».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до відповідача із заявами від 30.08.2024 та від 25.09.2024, у яких просив: 1) провести перерахунок і виплату належних йому одноразових додаткових видів грошового забезпечення за період 2016-2019 років та одноразової грошової допомоги при звільненні, розміри розрахункових складових яких змінилися (збільшилися) у зв`язку із набранням 13.08.2024 законної сили рішенням суду від 25.03.2024 в адміністративній справі №460/28493/23; 2) здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, на підставі додаткового рішення Рівненського ОАС від 29.01.2024 в адміністративній справі №460/25304/22, яке набрало законної сили 18.04.2024 (а.с.16-17, 21-22).

У відповідь на вказані заяви, ВЧ НОМЕР_1 листами від 13.09.2024 №718/фс та від 30.09.2024 №778/фс повідомила про відсутність законних підстав для здійснення перерахунків грошового забезпечення ОСОБА_1 та виплати йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення з тих підстав, що у рішенні суду від 25.03.2024 в адміністративній справі №460/28493/23 для ВЧ НОМЕР_1 не встановлено відповідних зобов`язань (а.с.18-20, 23-24).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення у зв`язку із набранням законної сили рішенням суду в адміністративній справі №460/28493/23, а також нарахувати й виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, представник позивача звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Основного Закону України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (…).

За змістом преамбули Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII), цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній та політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Положеннями статті 1 Закону №2011-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами (частина перша статті 1-2 вказаного Закону).

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Щодо позовних вимог у частині визнання протиправними дій ВЧ НОМЕР_1 із відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік з врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, сум індексації грошового забезпечення у відповідності до судового рішення по справі №460/28493/23, а також зобов`язання відповідача здійснити такі перерахунок і виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Частиною другою статті 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (у редакції, чинній на час виплати позивачу матеріальної допомоги; далі Порядок №260), до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать, зокрема, допомоги.

За змістом пунктів 1, 7 розділу XXIV Порядку №260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

З наведеного висновується, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є складовою грошового забезпечення військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби.

Приписами абзацу другого частини третьої статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі Закон №1282-XII).

Так, відповідно до статті 1 Закону №1282-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За правилами статті 2 Закону №1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Частинами першою-четвертою статті 4 Закону №1282-XII установлено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У свою чергу, частиною першою статті 5 Закону №1282-XII визначено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частина друга статті 5 Закону №1282-XII).

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем у поданому ним відзиві на позов, що на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.12.2018 №289, у грудні 2018 року ОСОБА_1 було виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у фіксовану розмірі 3647,32 грн (а.с.27).

Питання щодо підтвердження права позивача на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік з урахуванням індексації грошового забезпечення вирішено судом в межах адміністративної справи №460/25304/22.

Так, додатковим рішенням Рівненського ОАС від 29.01.2024 у справі №460/25304/22, яке набрало законної сили 18.04.2024, зокрема, зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми.

На виконання вказаного судового рішення, відповідачем здійснено перерахунок належної позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік з урахуванням індексації грошового забезпечення у загальному розмірі 3718,40 грн, з яких сума нарахованої індексації 71,08 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком ВЧ НОМЕР_1 (а.с.25).

Водночас, як установлено вище судом, рішенням Рівненського ОАС від 25.03.2024 у справі №460/28493/23, яке набрало законної сили 13.08.2024, вирішено, зокрема, визнати протиправною бездіяльність і зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у повному розмірі за період з 01.12.2018 по 11.03.2019 у відповідності до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Згідно з долученим до матеріалів справи розрахунком відповідача щодо сум належної позивачу індексації за період з 01.12.2018 до 11.03.2019, проведеним на виконання рішення суду від 25.03.2024 у справі №460/28493/23, розмір індексації грошового забезпечення позивача у грудні 2018 року становить 3888,69 грн (а.с.26).

З огляду на наведене, суд погоджується з доводами сторони позивача про те, що з набранням законної сили рішення суду від 25.03.2024 у справі №460/28493/23, змінився розмір місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого відповідачем визначався, зокрема, розмір належної позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, перерахований на виконання додаткового рішення суду від 29.01.2024 у справі №460/25304/22.

Отже, з набранням законної сили рішенням суду у справі №460/28493/23 у позивача виникло право на перерахунок розміру належної йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, сум індексації грошового забезпечення відповідно до рішення суду у справі №460/28493/23.

Суд зауважує, що відповідач, відмовляючи позивачу у проведенні перерахунку та виплати вказаної вище матеріальної допомоги (листи від 13.09.2024 №718/фс та від 30.09.2024 №778/фс), покликався виключно на відсутність у резолютивній частині рішення суду від 25.03.2024 у справі №460/28493/23 зобов`язання для ВЧ НОМЕР_1 щодо здійснення таких перерахунку і виплати, не заперечуючи при цьому наявність в ОСОБА_1 відповідного права.

Такі покликання відповідача суд оцінює критично, оскільки, в силу приписів чинного законодавства, зокрема, Порядку №260, грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього (пункт 14 розділу І).

Крім того, абзацом шостим пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок № 1078) установлено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Також, суд наголошує, що відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з частиною першою статті 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Отже, суд зазначає, що рішення суду, яке набрало законної сили та яким, зокрема, установлено право особи на перерахунок і виплату складових грошового забезпечення, є обов`язковим для виконання суб`єктом владних повноважень-відповідачем, не на користь якого ухвалено таке судове рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про порушення відповідачем права позивача на отримання згаданої вище матеріальної допомоги у належному розмірі, а тому таке право підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправними дій ВЧ НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, сум індексації грошового забезпечення відповідно до рішення суду у справі №460/28493/23.

У свою чергу, належним способом відновлення порушеного суб`єктом владних повноважень права слугуватиме зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, сум індексації грошового забезпечення відповідно до рішення суду у справі №460/28493/23, з урахуванням раніше виплачених сум.

Таким чином, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню судом.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій ВЧ НОМЕР_1 із відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2019 рік з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, сум індексації грошового забезпечення у відповідності до судового рішення по справі №460/28493/23, а також зобов`язання відповідача здійснити такі перерахунок і виплату з урахуванням раніше виплачених сум, суд зазначає таке.

Відповідно до пунктів 1, 6 розділу XXIII Порядку №260 (у редакції, чинній на час виплати позивачу грошової допомоги), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

У матеріалах справи наявна копія витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.02.2019 №34, на підставі якого ОСОБА_1 була виплачена грошова допомога для оздоровлення за 2019 рік у фіксованому розмірі 12353,40 грн (а.с.31).

При цьому, питання щодо підтвердження права позивача на отримання грошової допомоги для оздоровлення за 2019 рік з урахуванням індексації грошового забезпечення вирішено судом в межах адміністративної справи №460/25304/22.

Зокрема, рішенням Рівненського ОАС від 19.12.2022 в адміністративній справі №460/25304/22, яке набрало законної сили 19.01.2023, визнано протиправними дії і зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2019 рік із врахуванням в складі, з якої вона обраховується, індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми.

На виконання вказаного судового рішення, відповідачем здійснено перерахунок належної позивачу грошової допомоги з урахуванням індексації грошового забезпечення у загальному розмірі 12424,47 грн, з яких сума нарахованої індексації 71,07 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком ВЧ НОМЕР_1 (а.с.32).

Разом з тим, як уже зазначалося вище судом, рішенням Рівненського ОАС від 25.03.2024 у справі №460/28493/23, яке набрало законної сили 13.08.2024, визнано протиправною бездіяльність і зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у повному розмірі за період з 01.12.2018 по 11.03.2019 у відповідності до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Згідно з долученим до матеріалів справи розрахунком відповідача щодо сум належної позивачу індексації за період з 01.12.2018 до 11.03.2019, проведеним на виконання рішення суду від 25.03.2024 у справі №460/28493/23, розмір індексації грошового забезпечення позивача у період січень-лютий 2019 року склав 3888,69 грн щомісячно (а.с.26).

У зв`язку з цим, суд вважає обґрунтованими твердження сторони позивача про те, що з набранням законної сили рішенням суду від 25.03.2024 у справі №460/28493/23, змінився (збільшився) розмір місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого відповідачем визначався, зокрема, розмір належної позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2019 рік, перерахований на виконання рішення суду від 19.12.2022 у справі №460/25304/22.

Відтак, з набранням законної сили рішенням суду у справі №460/28493/23 у позивача виникло право також і на перерахунок розміру належної йому грошової допомоги для оздоровлення за 2019 рік з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, сум індексації грошового забезпечення відповідно до рішення суду у справі №460/28493/23.

Відповідач, відмовляючи позивачу у проведенні перерахунку та виплати вказаної вище грошової допомоги (листи від 13.09.2024 №718/фс та від 30.09.2024 №778/фс), по аналогії із матеріальною допомогою для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, посилався лише на відсутність у резолютивній частині рішення суду від 25.03.2024 у справі №460/28493/23 зобов`язання для ВЧ НОМЕР_1 щодо здійснення таких перерахунку і виплати, не заперечуючи при цьому наявності в ОСОБА_1 відповідного права.

Тому, такі посилання відповідача також не заслуговують на увагу суду.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2019 рік з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона обраховуються, сум індексації грошового забезпечення відповідно до рішення суду у справі №460/28493/23, є протиправними.

Відтак, з метою повного відновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2019 рік з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона обраховуються, сум індексації грошового забезпечення відповідно до рішення суду у справі №460/28493/23, з урахуванням раніше виплачених сум.

За таких обставин, позовні вимоги в означеній вище частині також підлягають задоволенню судом.

Щодо позовних вимог у частині визнання протиправними дій ВЧ НОМЕР_1 із відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІI від 20.12.1991, з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, сум індексації грошового забезпечення у відповідності до судового рішення по справі №460/28493/23, а також зобов`язання відповідача здійснити такі перерахунок і виплату з урахуванням раніше виплачених сум, суд враховує наступне.

Частиною другою статті 15 Закону №2011-ХІI (у редакції, чинній на час звільнення позивача із військової служби) передбачалося, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

З матеріалів справи судом установлено, що на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.03.2019 №54, ОСОБА_1 виплачено, зокрема, одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (а.с.15), розмір якої, згідно із наданим відповідачем розрахунком, склав 117357,30 грн (а.с.34).

Наявність у позивача права на перерахунок одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону №2011-XII, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, із врахуванням у складі, з якого вона обраховується, загальної кількості повних років та індексації грошового забезпечення підтверджено судом за результатами розгляду адміністративної справи №460/25304/22.

Так, рішенням Рівненського ОАС від 19.12.2022 в адміністративній справі №460/25304/22, яке набрало законної сили 19.01.2023, зокрема, визнано протиправними дії і зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, із врахуванням у складі, з якого вона обраховується, загальної кількості повних років та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми допомоги.

На виконання вказаного судового рішення, відповідачем здійснено перерахунок належної позивачу одноразової грошової допомоги, зокрема, з урахуванням індексації грошового забезпечення у загальному розмірі 118634,76 грн, з яких сума нарахованої індексації 1277,46 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком ВЧ НОМЕР_1 (а.с.34).

Поряд з тим, як уже зазначалося вище судом, рішенням Рівненського ОАС від 25.03.2024 у справі №460/28493/23, яке набрало законної сили 13.08.2024, визнано протиправною бездіяльність і зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у повному розмірі за період з 01.12.2018 по 11.03.2019 у відповідності до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Згідно з наявним у матеріалах справи розрахунком відповідача, розмір індексації грошового забезпечення позивача у зазначений вище період склав 3888,69 грн щомісячно (а.с.26).

У зв`язку з цим, суд погоджується з твердженнями сторони позивача про те, що з набранням законної сили рішенням суду від 25.03.2024 у справі №460/28493/23, змінився розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого відповідачем визначався, зокрема, розмір належної позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону №2011-XII, перерахований на виконання рішення суду від 19.12.2022 у справі №460/25304/22.

Тобто, з набранням законної сили рішення суду у справі №460/28493/23 у позивача виникло право також і на перерахунок розміру належної йому одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону №2011-XII, з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, сум індексації грошового забезпечення відповідно до рішення суду у справі №460/28493/23.

Водночас, відповідач відмовився добровільно здійснити позивачу перерахунок та виплату вказаної вище одноразової грошової допомоги (листи від 13.09.2024 №718/фс та від 30.09.2024 №778/фс) з підстав відсутності у резолютивній частині рішення суду від 25.03.2024 у справі №460/28493/23 зобов`язання для ВЧ НОМЕР_1 щодо здійснення таких перерахунку і виплати, не заперечуючи при цьому наявності в ОСОБА_1 відповідного права.

З уже наведених вище підстав, суд не погоджується із такими висновками ВЧ НОМЕР_1 та вважає їх необґрунтованими.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відмова відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону №2011-ХІI, з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, сум індексації грошового забезпечення відповідно до рішення суду у справі №460/28493/23, яке набрало законної сили, є безпідставною та необґрунтованою, що, як наслідок, свідчить про її протиправність.

У зв`язку з цим, порушене право позивача підлягає відновленню судом шляхом зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону №2011-ХІI, з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, сум індексації грошового забезпечення відповідно до рішення суду у справі №460/28493/23, яке набрало законної сили, та з урахуванням раніше виплачених сум.

Таким чином, позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню судом.

Що стосується позовних вимог про: 1) визнання протиправними дій ВЧ НОМЕР_1 із відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються, сум щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення у відповідності до судового рішення по справі №460/28493/23, та з урахуванням індексації грошового забезпечення, а також зобов`язання відповідача здійснити такі перерахунок і виплату з урахуванням раніше виплачених сум; 2) визнання протиправними дій ВЧ НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються, сум щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення у відповідності до судового рішення по справі №460/28493/23, а також зобов`язання відповідача здійснити такі перерахунок і виплату з урахуванням раніше виплачених сум, суд зазначає таке.

Частиною четвертою статті 9 Закону №2011-ХІI регламентовано, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889» (у редакції, яка діяла на день видання наказів про виплату позивачу грошового забезпечення) для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид грошового забезпечення щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Тобто, зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода була встановлена рішенням Уряду України, виплачувалася позивачу щомісяця з дня її запровадження і до дня втрати чинності таким рішенням, а відтак, мала постійний (систематичний) характер, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями карток особового рахунку ОСОБА_1 за 2016-2019 роки (а.с.78-81) та не заперечується відповідачем.

Питання щодо підтвердження права позивача на отримання грошової допомоги для оздоровлення за 2016, 2017 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються, сум щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення вирішувалось судом в межах адміністративної справи №460/25304/22.

Так, рішенням Рівненського ОАС від 19.12.2022 в адміністративній справі №460/25304/22, яке набрало законної сили 19.01.2023, зокрема:

- визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки в розмірі місячного грошового забезпечення, з врахуванням щомісячного додаткового виду грошового забезпечення - щомісячної додаткової грошової винагороди, у відповідності до норм Закону України «Про соціальний ї правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ, наказу Міністра оборони України "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" від 11.06.2008 №260, та без врахування індексації грошового забезпечення;

- зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки із врахуванням в складі, з якого вона обраховується, щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Крім того, додатковим рішенням Рівненського ОАС від 29.01.2024 у вказаній справі, яке набрало законної сили 18.04.2024, вирішено, зокрема:

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми.

На виконання зазначених судових рішень, відповідачем здійснені перерахунки належних позивачу грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки, зокрема, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, за результатами чого:

1) розміри матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки збільшилися на 2914,65 грн (кожної), а сукупна різниця коштів, що належали до виплати відповідачем, склала 5829,30 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком ВЧ НОМЕР_1 (а.с.28);

2) розміри грошових допомог для оздоровлення за 2016, 2017 роки збільшилися на 3007,80 грн та 2914,65 грн відповідно, а сукупна різниця коштів, що належали до виплати відповідачем, склала 5922,45 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком ВЧ НОМЕР_1 (а.с.29).

Разом з тим, рішенням Рівненського ОАС від 25.03.2024 у справі №460/28493/23, яке набрало законної сили 13.08.2024, зокрема, визнано протиправною бездіяльність і зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 12.04.2016 по 28.02.2018 з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно з долученим до матеріалів справи розрахунком відповідача щодо сум належної позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 12.04.2016 до 28.02.2018, проведеним на виконання рішення суду від 25.03.2024 у справі №460/28493/23, сукупний розмір щомісячної додаткової грошової винагороди позивача за вказаний період змінився з 58158,61 грн до 130659,52 грн, тобто збільшився на 72500,91 грн (а.с.30).

Отже, з набранням законної сили рішенням суду від 25.03.2024 у справі №460/28493/23 істотно змінилися розміри щомісячної додаткової грошової винагороди ОСОБА_1 за період з 12.04.2016 до 28.02.2018, яка враховувалася відповідачем при обрахунку сум належних позивачу грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки, перерахованих на виконання судових рішень в адміністративній справі №460/25304/22.

Відтак, суд вважає обґрунтованими аргументи сторони позивача про те, що з набранням законної сили рішення суду у справі №460/28493/23 в ОСОБА_1 виникло право на перерахунок розмірів належних йому грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються, сум щомісячної додаткової грошової винагороди відповідно до рішення суду у справі №460/28493/23.

Суд відзначає, що відповідач, відмовляючи позивачу у проведенні згаданих вище перерахунків, у своїх листах-відповідях від 13.09.2024 та від 30.09.2024 покликається виключно на відсутність для цього законних підстав, з чим суд не погоджується з огляду на встановлені вище фактичні обставини справи.

Тому, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання такої відмови протиправною та зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються, сум щомісячної додаткової грошової винагороди відповідно до рішення суду в адміністративній справі №460/28493/23, з урахуванням раніше виплачених сум.

У той же час, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог у частині визнання протиправними дій ВЧ НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення, а також зобов`язання відповідача здійснити такі перерахунок і виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Судом установлено, що, звертаючись до суду з позовом у межах адміністративної справи №460/25304/22, позивач просив, зокрема, «визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки (…) без врахування індексації грошового забезпечення, а також зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату вказаної матеріальної допомоги із врахуванням (…) індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум» (абзаци 2 та 3 описової частини рішення суду від 19.12.2022 у справі №460/25304/22).

За наслідками судового розгляду вказаних позовних вимог, у рішенні від 19.12.2022 у справі №460/25304/22, яке набрало законної сили 19.01.2023, суд «визнав протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 - 2017 роки в розмірі місячного грошового забезпечення, з врахуванням щомісячного додаткового виду грошового забезпечення - щомісячної додаткової грошової винагороди, у відповідності до норм Закону України «Про соціальний ї правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 11.06.2008 № 260, та без врахування індексації грошового забезпечення» (абзац 7 резолютивної частини вказаного рішення суду).

Водночас, зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 щодо здійснення перерахунку та виплати позивачу такої матеріальної допомоги із врахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, індексації грошового забезпечення, у резолютивній частині вказаного рішення суду відсутнє.

Додаткове рішення Рівненського ОАС від 29.01.2024 в адміністративній справі №460/25304/22 також не містить висновку суду щодо вказаної позовної вимоги.

Повноваження суду при вирішенні адміністративних справ регламентовані положеннями статті 245 КАС України.

Так, з аналізу змісту частини другої вказаної статті слід дійти висновку про те, що вимога про визнання дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень протиправними є передумовою для застосування судом інших способів захисту (відновлення) порушеного права особи (позивача), тобто є основною позовною вимогою.

У свою чергу, вимога щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії (утриматися від вчинення певних дій) є похідною від основної вимоги, вирішення якої судом, у переважній більшості випадків, залежить від результату судового розгляду основної позовної вимоги.

Враховуючи наведене, оскільки у рішенні Рівненського ОАС від 19.12.2022 в адміністративній справі №460/25304/22, яке набрало законної сили 19.01.2023, уже вирішено основну позовну вимогу про визнання протиправними дій ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки без врахування індексації грошового забезпечення, то в межах даної справи суд не вправі повторно надавати правову оцінку такій позовній вимозі, як і не наділений правом вирішення лише похідної позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

А тому, у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 щодо нездійснення обчислення та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, на підставі додаткового рішення від 29.01.2024 по справі №460/25304/22 за період з 16.06.2016 по 01.05.2024, а також зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити таку компенсацію, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом установлено, що на виконання додаткового рішення Рівненського ОАС від 29.01.2024 у справі №460/25304/22, яке набрало законної сили 18.04.2024, ВЧ НОМЕР_1 перераховано та виплачено ОСОБА_1 недоплачене грошове забезпечення (грошову допомогу для оздоровлення за 2016-2017 роки із врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік із врахуванням індексації грошового забезпечення) у загальному розмірі 11702,96 грн.

Фактична виплата відповідачем такого грошового забезпечення відбулась 01.05.2024, що підтверджується копією платіжної інструкції від 27.04.2024 №2525 (а.с.39).

Доказів протилежного відповідачем не надано.

Суд зазначає, що питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі Порядок №159).

За правилами статей 1, 2 Закону №2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (…).

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, а також конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.

Суд відзначає, що за приписами частин першої-третьої статті 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, частиною першою статті 370 КАС України унормовано, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Тобто, у разі невиконання судового рішення, позивач має право на виплату компенсації втрати частини доходів за час затримки виконання такого рішення.

Нормами статей 3, 4 Закону №2050-ІІІ визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно зі статтею 6 Закону №2050-III, компенсацію виплачують за рахунок зокрема:

- власних коштів підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян;

- коштів відповідного бюджету підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету.

Абзацом першим статті 7 Закону №2050-ІІІ передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Системний аналіз наведених вище норм дає суду підстави для висновку, що у разі несвоєчасної виплати грошового забезпечення, провадиться компенсація втрати доходів відповідно до чинного законодавства.

Пунктом 4 Порядку №159 визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ дають суду підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22.06.2018 у справі №810/1092/17, від 13.01.2020 у справі №803/203/17, від 15.10.2020 у справі №240/11882/19 та від 29.04.2021 у справі №240/6583/20.

Таким чином, суд дійшов висновку, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі, грошового забезпечення). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно або на виконання судового рішення, а право на отримання такої компенсації особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Разом з тим, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину грошового забезпечення, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Відповідна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 09.08.2022 у справі №460/4765/20.

Як установлено вище судом, на виконання додаткового рішення Рівненського ОАС від 29.01.2024 у справі №460/25304/22, яке набрало законної сили 18.04.2024, відповідачем перераховано та виплачено позивачу грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та індексацію грошового забезпечення у загальному розмірі 11702,96 грн, без урахування при цьому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Фактичну виплату коштів на виконання вказаного судового рішення відповідачем здійснено 01.05.2024.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату відповідної компенсації, однак отримав відмову, оформлену листом ВЧ НОМЕР_1 від 30.09.2024 №778/фс.

Оскільки вказані кошти нараховані й виплачені відповідачем в результаті донарахування грошового забезпечення та відновлення права позивача, порушеного внаслідок неналежного нарахування і виплати грошового забезпечення, вказана сума є доходом у розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ.

Така правова позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 16.11.2022 у справі №674/22/17.

Суд відзначає, що індексація грошового забезпечення, грошова та матеріальна допомоги є складовими грошового забезпечення (заробітної плати) військовослужбовців. Тому, у разі несвоєчасної виплати вказаних сум, провадиться компенсація втрати частини доходів відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення обчислення та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку №159 на підставі додаткового рішення суду від 29.01.2024 у справі №460/25304/22, а також зобов`язання відповідача нарахувати й виплатити позивачу таку компенсацію.

При цьому, визначаючись із періодом, за який відповідач повинен нарахувати й виплатити позивачу згадану вище компенсацію, суд зауважує, що грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік ОСОБА_1 отримав у червні 2016 року на підставі наказу командира військової частини від 16.06.2016 №130 (а.с.38, 78), тоді як інші допомоги у більш пізніх періодах відповідно, а тому саме 16.06.2016 (дата, станом на яку проводився розрахунок розміру грошової допомоги) має слугувати початком вказаного періоду.

Що стосується кінцевої дати періоду, за який відповідач повинен нарахувати й виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, то суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 21.09.2022 у справі №816/1627/18 дійшов висновку про те, що оскільки позивачу було виплачено недоплачену суму пенсії 27.12.2017, то задоволенню підлягають позовні вимоги за період з 01.01.2016 по 27.12.2017.

У свою чергу, у постанові від 24.07.2024 у справі №600/1941/22-а Верховний Суд вказав, що оскільки виплату позивачу перерахованої на виконання судового рішення пенсії здійснено з 01.12.2021, належним способом захисту порушеного права позивача в цьому випадку є - визнання протиправними дій відповідача щодо відмови здійснити помісячний розрахунок, нарахувати та виплатити позивачу на підставі Закону України «Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати» №2050 компенсації за втрату частини пенсії за весь час прострочення, у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії за період з 01.12.2019 по 30.11.2021 (по день, з якого розпочалась виплата перерахованої пенсії).

Наведені вище висновки суду касаційної інстанції є релевантними обставинам даної справи, а відтак, вони підлягають врахуванню судом в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України.

Отже, з метою захисту порушених прав позивача, слід зобов`язати відповідача нарахувати й виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку №159 на підставі додаткового рішення суду від 29.01.2024 у справі №460/25304/22 за період з 16.06.2016 до 01.05.2024.

Інші доводи та аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи по суті.

Положеннями частини першої статті 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами частини другої статті 6 КАС України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Також, згідно з пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За правилами частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі вищевикладеного, зважаючи на наявні у матеріалах справи докази та встановлені у ході судового розгляду справи обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень частково довів правомірність своєї поведінки у спірних правовідносинах. Натомість, доводи та аргументи представника позивача, якими остання обґрунтовувала заявлені позовні вимоги, також знайшли своє часткове підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому, позов слід задовольнити частково.

Частиною третьою статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Підстави для розподілу судових витрат по сплаті судового збору відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову.

Разом з тим, представником позивача подано заяву про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з відомостями автоматизованої системи документообігу суду, копія (електронний примірник) вказаної заяви доставлена до електронного кабінету ВЧ НОМЕР_1 у підсистемі «Електронний суд» 29.11.2024, однак заперечень щодо заявленого стороною позивача розміру витрат на професійну правничу допомогу не надійшло.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд враховує таке.

За змістом частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При цьому, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

А за правилами частини четвертої цієї ж статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами частини п`ятої статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі Закон №5076-VI) визначено, що Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики ЄСПЛ, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.09.2019 у справах №810/3806/18, №810/2816/18, №810/3806/18 та від 22.11.2019 у справі №810/1502/18.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

На виконання вимог частини четвертої статті 134 КАС України, стороною позивача надано суду копії: Договору про надання правничої допомоги від 03.10.2024 б/н, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Валерії Василюк» (далі Договір; а.с.88); Акта від 26.11.2024 приймання-передачі наданих послуг правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги адвокатом б/н від 03.10.2024 з описом наданих позивачу послуг у справі №460/12126/24 та із зазначенням кількості годин, витрачених адвокатом бюро на надання таких послуг станом на 26.11.2024 (далі Акт; а.с.89).

Так, згідно з пунктом 1.1 розділу 1 Договору, клієнт (позивач) в порядку та на умовах, визначених Договором, доручає, а бюро приймає на себе зобов`язання з ведення справи про визнання дій/бездіяльності протиправними та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 вчинити дії.

Пунктом 1.2 цього ж розділу Договору передбачено, що безпосереднє ведення визначеної пунктом 1.1 Договору справи від імені бюро здійснює адвокат Василюк Валерія Валеріївна.

За змістом пунктів 2.1-2.3 розділу 2 Договору, попередня вартість професійної правничої допомоги за цим Договором складає 3000,00 грн (…).

За результатами надання професійної правничої допомоги за цим Договором Сторонами складається Акт, в якому вказується її обсяг та вартість.

Оплата клієнтом професійної правничої допомоги здійснюється на підставі Акта виконаних робіт за цим Договором у строк до 01.06.2025 шляхом внесення коштів на рахунок бюро.

На підтвердження надання послуг професійної правничої допомоги, 26.11.2024 сторонами Договору підписаний Акт, відповідно до якого адвокатом надано на користь Оксенюка І.В. наступні послуги: надання юридичної консультації; проведення правової оцінки документів, наданих клієнтом; аналіз судової практики з формування структури доказової бази, підготовка позовної заяви до суду (справа №460/12126/24), групування доказів, додатків до позовної заяви, роздруківка, подання позову до суду. Кількість затраченого адвокатом часу на надання вказаних послуг склала 3 год, а вартість 3000,00 грн.

Дослідивши подані докази, суд зазначає, що у вказаних документах міститься опис наданих послуг саме по даним спірним правовідносинам, тобто наявні усі дані, які дають можливість ідентифікувати надані послуги та прослідкувати взаємний зв`язок із цим судовим спором.

Тому, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних із правничою допомогою, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правничої допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону №5076-VI, а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суть наданих послуг, затрачений адвокатом час на надання правничої допомоги, суд дійшов висновку, що заявлена до відшкодування сума у розмірі 3000,00 грн є обґрунтованою, тобто співмірною зі складністю цієї справи і фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.

Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, сум індексації грошового забезпечення відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 в адміністративній справі №460/28493/23, яке набрало законної сили.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, сум індексації грошового забезпечення відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 в адміністративній справі №460/28493/23, яке набрало законної сили, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2019 рік з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, сум індексації грошового забезпечення відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 в адміністративній справі №460/28493/23, яке набрало законної сили.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2019 рік з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, сум індексації грошового забезпечення відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 в адміністративній справі №460/28493/23, яке набрало законної сили, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІI, з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, сум індексації грошового забезпечення відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 в адміністративній справі №460/28493/23, яке набрало законної сили.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІI, з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, сум індексації грошового забезпечення відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 в адміністративній справі №460/28493/23, яке набрало законної сили, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються, сум щомісячної додаткової грошової винагороди відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 в адміністративній справі №460/28493/23, яке набрало законної сили.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються, сум щомісячної додаткової грошової винагороди відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 в адміністративній справі №460/28493/23, яке набрало законної сили, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2016, 2017 роки з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються, сум щомісячної додаткової грошової винагороди відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 в адміністративній справі №460/28493/23, яке набрало законної сили.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2016, 2017 роки з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються, сум щомісячної додаткової грошової винагороди відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 в адміністративній справі №460/28493/23, яке набрало законної сили, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення обчислення та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, на підставі додаткового рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 в адміністративній справі №460/25304/22, яке набрало законної сили, за період з 16.06.2016 до 01.05.2024.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, на підставі додаткового рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 в адміністративній справі №460/25304/22, яке набрало законної сили, за період з 16.06.2016 до 01.05.2024.

У задоволенні позовних вимог у частині визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення, а також зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Військової частини НОМЕР_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн (три тисячі гривень нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 28 січня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 )

Суддя С.А. Борискін