Справа № 638/23230/24
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 р.Справа № 638/23230/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щурової К.А.

представника позивача Андренка І.І.

представника відповідача Вишневського А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.12.2024 (суддя: Тимченко А.М., м. Харків) по справі № 638/23230/24

за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

до ОСОБА_1

про продовження строку затримання,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі по тексту позивач, ГУДМС України в Харківській області) звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту відповідач), в якому просить суд продовжити строк затримання громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на шість місяців.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що 14.12.2023 працівниками Немишлянського відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області було виявлено громадянина Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме: проживав без документів, які б надавали йому право законного перебування на території України на визначений строк. У ході опитування відповідача було встановлено, що він перебуває на території України нелегально, чим порушив законодавство України, та по теперішній час ухиляється від виїзду. Дозволу на імміграцію в Україну не оформляв, для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, до компетентних органів не звертався. Будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території Україні не вживав, до органів міграційної служби не звертався. За порушення правил перебування іноземних громадян на території України Немишлянським відділом ДМС у Харківській області стосовно відповідача 14.12.2023 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн..

20 грудня 2023 року ГУ ДМС у Харківській області прийнято рішення про примусове видворення громадянина Грузії ОСОБА_2 . Представник позивача зазначає, що у громадянина Грузії ОСОБА_3 є паспортний документ, строк дії якого закінчився 16.03.2006, що унеможливлює здійснення процедури примусового видворення відповідача з території України до країни походження або третьої країни. Відповідач досяг 18-річного віку, статус біженця йому не надано, в процедурі отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не перебуває, тобто відсутні підстави, за яких примусове видворення не застосовується (частина 8 статті 26 та частина 8 статті 30 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства). Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.06.2024 у справі № 638/10905/24 задоволено позов Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області до громадянина Грузії ОСОБА_2 щодо продовження строку затримання з метою ідентифікації та видворення громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поміщеного до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні», строком на 6 (шість) місяців. Строк затримання відповідача закінчується 14.12.2024.

Таким чином, оскільки відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, є нелегальним мігрантом, строк його затримання в ПТПІ закінчується 14.12.2024, існує ризик його втечі, є підстави для його продовження строку утримання відповідача в ПТПІ.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року по справі № 638/23230/24 адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації громадянина Грузії, поміщеного до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні задоволено.

Продовжено строк затримання з метою ідентифікації громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, на 6 (шість) місяців, тобто до 11 червня 2025 року.

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року по справі № 638/23230/24 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивач не надав докази того, що відповідач ухилявся від ідентифікації. Як вбачається з матеріалів справи, особа відповідача ідентифікована позивачем. Вважає, що єдиною підставою для продовження строку була неефективність дій позивача щодо забезпечення примусового видворення відповідача.

Позивач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 14 грудня 2023 року працівниками ГУ ДМС України в Харківській області було виявлено громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI від 22 вересня 2011 (далі по тексту - Закон).

Стосовно ОСОБА_1 Головним управлінням ДМС в Харківській області 20.12.2023 складено рішення про примусове видворення з України, однак виконати це рішення не вбачається можливим, оскільки у останнього відсутні оригінали документів, які встановлюють особу.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2023 року адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до громадянина Грузії ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні задоволено. Затримано громадянина Грузії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців, тобто до 20 червня 2024 року.

Відповідно до копії акту приймання-передачі іноземця або особи без громадянства від 21.12.2023, громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переданий до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України».

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.06.2024 у справі № 638/10905/24 задоволено позов Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області до громадянина Грузії ОСОБА_2 щодо продовження строку затримання з метою ідентифікації та видворення громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поміщеного до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні», строком на 6 (шість) місяців.

Оскільки строк затримання громадянина Грузії ОСОБА_1 в ПТПІ закінчувався 14.12.2024, існує ризик його втечі, позивач звернувся до суду для продовження строку утримання відповідача в ПТПІ з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для продовження строку затримання з метою ідентифікації громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, на 6 (шість) місяців, тобто до 11 червня 2025 року.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22 вересня 2011 року №3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частинами 1, 2 ст. 16 цього ж Закону визначено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Частиною першою ст. 26 зазначеного Закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про порушення відповідачем законодавства України, яке визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства в Україні, що виражається в знаходженні на території України з порушенням строку тимчасового перебування на території України.

Колегія суддів зазначає, що особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

Згідно з ч.ч. 11, 12, 13 ст. 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

З аналізу наведених норм, колегія суддів дійшла висновку, що продовження строку затримання застосовується адміністративним судом виключно у разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк.

Аналогічні висновки містять постанови Верховного Суду від 28.08.2019 у справі №743/1263/17, від 17.01.2019 у справі №743/1240/17, від 21.01.2021 у справі №743/1046/20.

Отже, на день звернення до суду особу громадянина Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не ідентифіковано, оскільки відсутні документи, які б давали право перетину кордону. Інформація з країни громадянської належності не отримана, тому неможливо забезпечити примусове видворення відповідача.

Колегія суддів зазначає, що відсутність у громадянина Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документів, які б давали право перетину державного кордону, унеможливлює застосування відносно нього менш судового заходу, визначеного ст. 289 КАС України, аніж затримання та поміщення до ПТПІ та продовження його перебування в ПТПІ.

Враховуючи, що на час розгляду справи відсутня будь-яка інформація з країни громадянської належності відповідача, необхідна для ідентифікації особи, що унеможливлює забезпечити примусове видворення, наявні підстави для продовження строку перебування іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців.

Обґрунтованих доводів на спростування заявленого позову відповідачем не наведено.

У відповідності до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ливада проти України" (від 26 червня 2014 року), проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі "Амюр проти Франції" (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі "Дугуз проти Греції" (рішення від 6 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Отже, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п`ятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року №12-рп/2003).

З урахуванням викладеного, за результатами з`ясування обставин у справі та їх правової оцінки колегія суддів прийшла до висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.12.2024 по справі № 638/23230/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Т.С. Перцова Я.М. Макаренко