Справа № 380/21354/24
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2025-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2025 рокусправа № 380/21354/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сподарик Н.І. розглянувши в порядку письмового провадження питання про залучення співвідповідача у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) із вимогами:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо мобілізації під час особливого періоду ОСОБА_1 та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.08.2024 ОСОБА_1 було затримано працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , як наслідок позивача в цей день було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 на незаконних підставах, без складання протоколу про адміністративне затримання. На момент затримання у позивача було усі необхідні документи для відстрочки, проте у силу певних непереборних обставин не було реалізовано таке право. Позивач надав працівникам ТЦК заяву на відстрочку та усі необхідні документи до заяви, як доказ того, що у позивача наявне безумовне право, проте такі не взялись до уваги працівниками ТЦК та були проігноровані. Як наслідок позивача було доставлено до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби.

Зазначив, що у позивача є безумовне право на отримання відстрочки від призову на підставі п. 12 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційні підготовку та мобілізацію» оскільки має дружину, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, встановленої внаслідок відсутності одного з парних органів. Просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 21.10.2024 суд відкрив спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

05.11.2024 за вх.№81817 від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшло клопотання про заміну первісного відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 на

ІНФОРМАЦІЯ_4 суду від 07.11.2024 залучено ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до участі в справі як другого відповідача.

13.11.2024 за вх.№84229 від представника ІНФОРМАЦІЯ_5 надійшов відзив на позовну заяву. 28.08.2024 на контрольно-пропускному пункті державної прикордонної служби України спільно з представниками ІНФОРМАЦІЯ_6 з метою перевірки військово-облікових документів було зупинено позивача. Встановлено, що позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 , підлягає призову, правом на відстрочку не користується. В подальшому позивач був направлений до Турківської територіальної позаштатно-діючої військової лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою проходження медичного огляду. Згідно довідки військово-лікарської комісії від 28.08.2024 №191/7 позивач визнаний придатним до військової служби. Враховуючи придатність позивача за станом здоров`я для проходження служби та відсутність будь-яких документів, які б підтвердили наявність підстав для відстрочки від призову на військову службу чи оформленої відстрочки у визначений законом спосіб, позивача призвано на військову службу до військової частини НОМЕР_1 згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.08.2024 №211. 03.09.2024 за вх.№7902 засобами поштового зв`язку отримано заяву позивача щодо оформлення відстрочки. У зв`язку з призовом на військову службу на момент отримання заяви позивача, 09.09.2024 позивача було повідомлено, що він набув статусу військовослужбовця, а отже не є суб`єктом, котрий користується правом на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Звертає увагу, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом. При цьому, реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.

29.11.2024 за вх.№88526 від представника військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву. Зазначив, що позивач був призваний на військову службу під час мобілізації і з 04.09.2024 зарахований в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду курсанта і з цього часу є військовослужбовцем Збройних Сил України. Вказав, що військові частини не здійснюють мобілізаційних заходів згідно Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Окрім цього, позивач був призваний на військову службу під час мобілізації, тобто мобілізаційні заходи щодо нього завершені. Вважає, що позивач повинен був подати заяву щодо відстрочки від призову на розгляд комісії особисто. Наведене свідчить, що ОСОБА_1 не мав заперечень щодо мобілізації. З боку військової частини НОМЕР_1 порушень прав позивача не має.

02.12.2024 за вх.№88687 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Зазначив, що представниками ІНФОРМАЦІЯ_6 жодної із трьох видів повісток, моєму довірителю у цей день вручено не було. Натомість, ОСОБА_1 із місця зупинки, фактично безпідставно, був направлений до Турківської територіальної позаштатно-діючої військово лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляд. Вважає, що зі сторони представників ІНФОРМАЦІЯ_2 порушено процедуру призову на військову службу, оскільки, ОСОБА_1 перебував на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_7 . Звертає увагу, що заява на відстрочку написана позивачем особисто та відправлена поштовим зв`язком на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як законодавство не передбачає особисте відвідування ТЦК для подачі заяви на відстрочку. Заява подана позивачем відповідає визначеному Постановою КМУ №560 зразку.

Разом із відповіддю на відзив на позовну заяву, позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить викласти позовні вимоги у наступній редакції:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо мобілізації під час особливого періоду ОСОБА_1 та скасувати наказ №211 від 29.08.2024 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації» в частині призову до військової служби ОСОБА_1 , відповідно до списку, який викладений у додатку 1 до наказу від 29.08.2024 №211;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 04.12.2024 витребувано у позивача додаткові докази.

10.12.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Зазначив, що до ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Додатково зазначив, що законодавством не передбачено обов`язку особистого відвідування особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки для подання заяви та документів на відстрочку. Просить позов задовольнити.

10.12.2024 за вх.№91271 від представника позивача надійшла заява, в якій повідомив що у позивача відсутній військовий квиток, такий є у розпорядженні військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 12.12.2024 витребувано у відповідача додаткові докази у справі.

Ухвалою суду від 07.01.2025 строк розгляду справи продовжено на шістдесят днів з метою отримання додаткових доказів.

23.01.2025 за вх.№ 5502 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. З огляду на ці обставини суд на підставі частини п`ятої статті 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження (без проведення судового засідання, за наявними матеріалами) в межах строку, визначеного статтею 258 КАС України.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

28.08.2024 на контрольно-пропускному пункті державної прикордонної служби України спільно з представниками ІНФОРМАЦІЯ_6 з метою перевірки військово-облікових документів було зупинено ОСОБА_1 .

З відомостей військового квитка позивача серії НОМЕР_5 судом встановлено, що його 28 серпня 2024 року було взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_8 та 28 серпня 2024 року знято з військового обліку у зв`язку з призовом у Збройні Сили України під час мобілізації.

В подальшому позивач був направлений до Турківської територіальної позаштатно-діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою проходження медичного огляду та визначення його придатності до проходження військової служби, що підтверджується направленням №2027 від 28.08.2024.

Відповідно до довідки №191/7 військово-лікарської комісії від 28.08.2024 позивачу проведено медичний огляд Турківською ТППД ВКЛ ІНФОРМАЦІЯ_2 , за результатами якого, на підставі статті-графи ІІ Розкладу хвороб, графи 1-10 ТДВ «Б» позивача визнано придатним до військової служби.

29.08.2024 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки має дружину, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, встановленої внаслідок відсутності одного з парних органів.

Згідно з витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 №211 від 29.08.2024 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації», ОСОБА_1 призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період до військової частини НОМЕР_1 .

03.09.2024 за ІНФОРМАЦІЯ_2 засобами поштового зв`язку отримано заяву ОСОБА_1 щодо оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Листом від 09.09.2024 №ІІ/3867, ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив ОСОБА_1 про те, що у зв`язку з призовом на військову службу, він набув статусу військовослужбовця, а тому, не є суб`єктом, котрий користується правом на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Не погодившись з діями відповідача щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.

Згідно із статтею 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 №389-VIII (далі Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України від 21.10.1993 №3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон №3543-ХІІ).

За визначенням ст.1 Закону №3543-ХІІ комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 23 Закону №3543-ХІІ визначені підстави відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Зокрема, п.13 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.

Згідно ч.7 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який серед іншого визначає процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення (далі - Порядок №560).

Відповідно до пункту 56 Порядку №560, відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Пунктом 58 Порядку №560 передбачено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Згідно пункту 60 Порядку №560, комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до пункту 63 Порядку №560, військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

У разі ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаний, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, направляється на медичний огляд для визначення придатності до військової служби.

Отже, відповідно до приписів Порядку №560 не направляються на ВЛК та не підлягають призову на військову службу особи, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки з питання надання відстрочки, до розгляду по суті питання про надання відстрочки.

Суд зазначає, що за наявності у особи права на відстрочку від призову на військову службу, така відстрочка не надається автоматично і для реалізації відповідного права особа має звернутися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки у встановленому порядку.

У разі відсутності звернення до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, навіть за умови наявності права на отримання відстрочки від призову на військову службу, особа може бути призвана на військову службу на загальних підставах.

В ході розгляду справи, судом встановлено, що позивач був направлений для проходження ВЛК. Прибувши до відділу позивач не повідомляв про наявність підстав для надання відстрочки, до комісії жодних заяв з підтверджуючим пакетом документів не надавав, жодних клопотань про необхідність відтермінування призову у зв`язку із збором підтверджуючих документів не заявляв.

У даному випадку судом встановлено, що позивач отримав направлення на ВЛК та пройшов його, а заяву про надання відстрочки від призову на військову службу не подавав.

Суд зазначає, що з матеріалів справи, ні позивачем, ні представником позивача не надано доказів подання/направлення заяви про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією до моменту призову позивача на військову службу.

Така заява була подана засобами поштового зв`язку 29.08.2024 та отримана ІНФОРМАЦІЯ_5 03.09.2024, що підтверджується вхідним номером відповідача.

Відтак, в ході розгляду даної адміністративної справи, судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджено, що позивач звертався до відповідача із заявою про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією.

Більше того, суд зауважує, що позивач з заявою про надання відстрочки звертався саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а тому твердження представника позивача про протиправність дій відповідача щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації, оскільки останній не перебував на обліку, суд вважає безпідставним.

Вказане також підтверджується записами у військовому квитку позивача серії НОМЕР_5 відповідно до якого, ОСОБА_1 28 серпня 2024 року було взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_8 , та 28 серпня 2024 року знято з військового обліку у зв`язку з призовом у Збройні Сили України під час мобілізації.

Оскільки, із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, позивач звернувся вже після такого призову, тому, наказ №211 від 29.08.2024 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації» в частині призову до військової служби ОСОБА_1 , відповідно до списку, який викладений у додатку 1 до наказу від 29.08.2024 №211 не підлягає скасуванню.

Також зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 не можна вважати протиправним у контексті спірних правовідносин, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виключити позивача із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В свою чергу, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАС України).

Згідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відтак завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог Закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, внаслідок чого, в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо стягнення судових витрат, розподіл таких не здійснюється, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Керуючись ст.ст. 14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з для складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна