Справа № 380/13871/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 року м. Львівсправа № 380/13871/24

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо незарахування до мого страхового стажу в подвійному розмірі періоду роботи з 01 січня 2004 року по 01 травня 2024 року в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» відповідно до статті 60 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати мені, ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі період моєї роботи з 01 січня 2004 року по 01 травня 2024 року в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м. Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») відповідно до статті 60 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення», здійснивши перерахунок моєї пенсії за віком з дати призначення пенсії, а саме з 09 лютого 2015 року та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- стягнути на мою користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений мною судовий збір.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 09 лютого 2015 року їй призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Позивачка продовжує працювати на посаді старшого інспектора з кадрів у Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня». Відповідно до статті 60 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788) робота в інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Утім під час призначення пенсії позивачці з 09 лютого 2015 року відповідач не зарахував період її роботи в інфекційному закладі охорони здоров`я з 01 січня 2004 року до стажу роботи в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону № 1788. 02 травня 2024 року позивачка звернулася до відповідача із заявою, в якій просила «порахувати стаж роботи в подвійному розмірі згідно статті 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з 01.03.2015 по даний час», однак отримала листа про відмову.

Позивачка вважає, що оскільки вона у період з 01 січня 2004 року по 01 травня 2024 року пропрацювала в інфекційному закладі охорони здоров`я, то вказаний період роботи відповідно до статті 60 Закону № 1788 повинен бути їй зарахований до стажу роботи у подвійному розмірі. Стверджує, що Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) не передбачає обмежень щодо застосування статті 60 Закону № 1788 під час обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція статті 60 Закону № 1788 є чинною на сьогодні. Положення статті 24 Закону № 1058 також не скасовують та не зупиняють дію статті 60 Закону № 1788. Зарахування стажу у подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону № 1788, не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року. Звідси, позивачка висновує, що її робота у Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» дає їй право на зарахування стажу роботи у цьому закладі у подвійному розмірі з 01 січня 2004 року по сьогодні.

Обґрунтовуючи свою позицію, позивачка посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 689/872/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 462/1713/17, від 20 квітня 2022 року у справі № 214/3705/17 та від 27 квітня 2023 року у справі № 160/14078/22.

З огляду на вказане заявлений позов просить задовольнити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач звертає увагу на недотримання позивачкою строків звернення з цим позовом до суду.

По суті спору відповідач зазначає, що з 09 лютого 2015 року позивачці призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 56 років 03 місяці 24 дні (зараховано по 28 лютого 2023 року). Стаж за періоди роботи з 19 вересня 1982 року по 31 грудня 1992 року, з 20 липня 1995 року по 05 листопада 1995 року та з 21 вересня 1998 року по 31 грудня 2003 року під час обчислення пенсії враховано в подвійному розмірі. Період роботи з 01 січня 2004 року по 28 лютого 2015 року враховано в подвійному розмірі під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідач вказує, що відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

З урахуванням викладеного відповідач уважає, що у спірних правовідносинах він діяв правомірно, прав позивачки не порушував, а тому заявлений позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

З огляду на вказане у задоволенні позову просить відмовити повністю.

На спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, позивачка подала відповідь на відзив, у якій зазначає, що на сьогодні не існує жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку пенсіонер не отримував з вини держави в особі її компетентних органів. За цих обставин обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Позивачка відзначає, що протягом спірного періоду вона працювала і продовжує працювати в інфекційному закладі охорони здоров`я, тому за правилами статті 60 Закону № 1788 та на підставі приписів пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 такий період підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив на позову заяву, в якій наполягає, що у спірних правовідносинах він діяв правомірно, оскільки на підставі частини четвертої статті 24 Закону № 1058 пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Позивачка подала додаткові пояснення у справі, в яких наводить ті ж аргументи на обґрунтування позовних вимог, що й у поданих раніше заявах по суті справи.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 08 липня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в лютого адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 20 вересня 1982 року позивачка, починаючи з 14 вересня 1982 року по дату звернення з позовом до суду, працювала в інфекційному закладі охорони здоров`я (який протягом вказаного періоду мав такі назви: 1-а інфекційна клінічна лікарня; Інфекційна клінічна лікарня; Комунальна інфекційна клінічна лікарня м. Львова; Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня»; Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») на посадах санітарки та старшого інспектора кадрів.

З 09 лютого 2015 року позивачці призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, що не заперечується сторонами.

Згідно з Розрахунком стажу форми РС-право періоди роботи позивачки в інфекційному закладі охорони здоров`я після 01 січня 2004 року зараховані пенсійним органом до стажу роботи в одинарному розмірі (кратність 1).

02 травня 2024 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою встановленого зразка про перерахунок пенсії. У рядку «Вид перерахунку» цієї заяви вказала: «зміна надбавки порахувати стаж роботи в подвійному розмірі згідно статті 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з 01.03.2015 по даний час».

Листом від 04 червня 2024 року № 14617-15038/Е-52/8-1300/24 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивачку у відповідь на її заяву про те, що відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Статтею 60 Закону № 1788 передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Позивачці з 09 лютого 2015 року призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, працює. Пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 56 років 03 місяці 24 дні (зараховано по 28 лютого 2023 року), коефіцієнт страхового стажу 0,56250. Стаж за періоди роботи з 19 вересня 1982 року по 31 грудня 1992 року, з 20 липня 1995 року по 05 листопада 1995 року та з 21 вересня 1998 року по 31 грудня 2003 року під час обчислення пенсії враховано в подвійному розмірі. Період роботи з 01 січня 2004 року по 28 лютого 2015 року враховано в подвійному розмірі під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Позивачка, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періоду роботи з 01 січня 2004 року по 01 травня 2024 року в інфекційному закладі охорони здоров`я відповідно до статті 60 Закону № 1788, звернулася з цим позовом до суду.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Щодо строку звернення позивачки з цим позовом до суду суд ураховує таке.

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, за загальним правилом, установленим статтею 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи передбачено шестимісячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд відзначає, що спір у цій справі стосується соціального захисту позивачки.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64 Конституції України).

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У разі, якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд у разі визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. Своєю чергою, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Суд також ураховує, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації права громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. Своєю чергою, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.

Під час застосування строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ належить ураховувати, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, насамперед, з боку держави.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішеннях від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 та від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013, а також на підставі аналізу положень статей Закону № 1058 суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

Неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного права на соціальний захист підтверджується також встановленим статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У протилежному випадку обов`язок громадянина, зокрема, у формі майнового зобов`язання перед державою підлягав б судовому захисту протягом 3 років, а такий же обов`язок держави перед громадянином - 6 місяцями.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законами, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом.

Згідно з частиною другою статті 46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз цієї статті дає підстави дійти висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з не проведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

Указана правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 635/7878/16-а, яку суд ураховує на підставі вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

Так, у наведеній вище справі Верховний Суд не погодився із тим, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення, слід застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений частиною першою статті 99 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2019 року), оскільки це матиме наслідком неможливість реалізувати передбачене Законом № 1058 право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час без обмеження строку у визначеному законодавством розмірі.

Тож з огляду на предмет позову, суд з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 635/7878/16-а, доходить переконання про відсутність підстав для застосування у межах спірних правовідносин шестимісячного строку звернення до суду, оскільки це матиме наслідком неможливість реалізувати передбачене Законом № 1058 право позивачки на виплату сум пенсії у належному розмірі за минулий час без обмеження строку у визначеному законодавством розмірі.

По суті спору суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

01 січня 2004 року набрав чинності Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За змістом частин першої, другої статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Поняття страхового стажу, періоди, з яких складається страховий стаж, визначені статтею 24 Закону № 1058.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацами першим, третім частини четвертої статті 24 Закону № 1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Своєю чергою, абзац перший пункт 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» передбачає, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах визначає стаття 60 Закону № 1788.

Ця стаття в редакції Закону України від 10 липня 2003 року № 1110-IV передбачала, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Законом України від 14 листопада 2017 року № 2205-VIII до статті 60 Закону № 1788 внесено зміни, з урахуванням яких ця стаття визначає, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Аналіз наведених редакцій статті 60 Закону № 1788 вказує, що робота в інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Суд також зауважує, що вказані пільги щодо обчислення стажу роботи в інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я в подвійному розмірі, передбачені статтею 60 Закону № 1788, є чинними і на сьогодні.

Суд зазначає, що у спірний в цій справі період позивачка працювала в інфекційному закладі охорони здоров`я, а тому відповідно до статті 60 Закону № 1788 вона має право на зарахування цього періоду роботи до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відмовляючись зараховувати такий період роботи позивачки до стажу її роботи у подвійному розмірі, відповідач покликається на те, що відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058 пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Щодо такого аргументу відповідача суд зазначає, що положеннями статті 24 Закону № 1058 не скасовано статтю 60 Закону № 1788 та не зупинено її дію.

Суд також ураховує положення статті 22 Конституції України, згідно із якими конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом № 1058 та Законом № 1788 вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788 був прийнятий раніше за Закон № 1058.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону 1788, то він мав би виключити із нього усі інші положення, чого, своєю чергою, зроблено не було.

З огляду на наведене суд уважає, що наявність у позивачки права на зарахування стажу роботи в подвійному розмірі, яке передбачене статтею 60 Закону № 1788, не пов`язана із набранням чинності Закону № 1058 та внесенням подальших змін до нього і не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.

Крім цього, суд відзначає, що пенсію позивачці призначено з 09 лютого 2015 року, а зміни до частини четвертої статті 24 Закону № 1058, на які посилається відповідач, були внесені згідно із Законом України № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року, який застосовується з 01 жовтня 2017 року.

Також відповідач покликається на те, що період роботи позивачки з 01 січня 2004 року по 28 лютого 2015 року враховано в подвійному розмірі під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Однак як видно зі змісту Розрахунку стажу форми РС-право періоди роботи позивачки в інфекційному закладі охорони здоров`я після 01 січня 2004 року зараховані пенсійним органом до стажу роботи в одинарному розмірі (кратність 1).

З огляду на наведені вище положення та обставини цієї справи суд резюмує, що робота позивачки в інфекційному закладі охорони здоров`я дає їй право на зарахування стажу роботи у цьому закладі у подвійному розмірі, що, своєю чергою, свідчить про наявність підстав для зарахування відповідачем під час обчислення пенсії позивачці періоду роботи з 01 січня 2004 року по 01 травня 2024 року у подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону № 1788.

Отже, суд дійшов висновку, що не зарахувавши позивачці вказаний період роботи у подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону № 1788 під час призначення пенсії відповідач допустив протиправну бездіяльність, що зумовлює задоволення позовної вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи в подвійному розмірі періоду її роботи з 01 січня 2004 року по 01 травня 2024 року в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м. Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») відповідно до статті 60 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення».

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивачки, суд ураховує принцип верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, а також принцип ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З метою ефективного захисту порушеного права позивачки належить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи в подвійному розмірі період її роботи з 01 січня 2004 року по 01 травня 2024 року в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м. Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») відповідно до статті 60 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та здійснити перерахунок її пенсії за віком з дати призначення пенсії, а саме з 09 лютого 2015 року, виплату провести з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини першої статті 139 КАС України).

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 968,96 грн. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки належить стягнути 968,96 грн сплаченого судового збору.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи в подвійному розмірі періоду її роботи з 01 січня 2004 року по 01 травня 2024 року в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м. Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») відповідно до статті 60 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи в подвійному розмірі період її роботи з 01 січня 2004 року по 01 травня 2024 року в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м. Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») відповідно до статті 60 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та здійснити перерахунок її пенсії за віком з дати призначення пенсії, а саме з 09 лютого 2015 року, виплату провести з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 968,96 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 28 січня 2025 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна