Справа № 380/965/25
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

27 січня 2025 рокусправа № 380/965/25
Суддя Львівського окружного адміністративного суду Братичак Уляна Володимирівна, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, в якій просить:

- витребувати з СВ ВП №3 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області матеріали кримінального провадження Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001140 від 23.07.2019;

- визнати протиправною бездіяльність ГУ НП у Львівській області щодо неповернення ОСОБА_1 - причіпного бетононасоса державний номерний знак НОМЕР_1 , заводский номер НОМЕР_2

- стягнути з Державного бюджету через Державну казначейську службу, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади суму матеріальних збитків у розмірі 783 940 (сімсот вісімдесят три тисячі дев`ятсот сорок) грн 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві вказав, що ОСОБА_1 є власником причіпного бетононасоса державний номерний знак НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 . 02 листопада 2016 року зазначений причіпний бетононасос на підставі договору оренди позивачем передано фізичній особі ОСОБА_2 . У липні 2019 року ОСОБА_2 по телефону повідомив ОСОБА_1 про те, що згаданий причіпний бетононасоса невідомі викрали з території стадіону, де він його зберігав. У зв?язку з даною крадіжкою причіпного бетононасоса, ОСОБА_1 звернувся в СВ ВП №3 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області зі заявою про вчинення кримінального правопорушення. У зв?язку з чим, слідчим СВ ВП №3 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, відомості за заявою ОСОБА_1 , внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001140 від 23.07.2019 за ознаками складу злочину, передбаченого статтею 185 КК України.

У ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, місце знаходження даного причіпного бетононасоса слідчим було встановлено та за адресою: м.Бориспіль, вул.Михайлівська, 17 Київської області, територія СТО, де слідчим проведено огляд місця події. У ході даного огляду місця події, слідчим у даному кримінальному провадженні зазначений причіпний бетононасос вилучено, про що складено протокол огляду (зберігається в матеріалах кримінального провадження №0001140 від 23.07.2019). Даний факт встановлений ухвалою слідчого судді Пустимитівського районного суду Львівської області від 23.02.2022 у вказаному кримінальному провадженні. Зазначеною ухвалою клопотання слідчого СВ ВП №3 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області Федака В.М. про застосування заходу забезпечення кримінального провадження задоволено та накладено арешт на причіпний бетононасос д.н.з. НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 .

Також у даному кримінальному провадженні зазначений причіпний бетононасос визнано речовим доказом, про що слідчим винесено постанову про визнання речовим доказом, оригінал якої зберігається в матеріалах кримінального провадження. Крім цього, ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.02.2022 також визначено місце зберігання даного причіпного бетононасоса, а саме камеру схову ВП №3 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області за адресою: м. Пустомити, вул. Шевченка, 1. Строк дії ухвали встановлено до закінчення досудового розслідування.

Позивач зазначає, що орган досудового розслідування за період чотирьох років мав достатньо часу та можливості, а також був зобов`язаний вилучене під час обшуку, оглянути, встановити достовірно чи дійсно в ньому збереглися сліди або інші відомості, які можуть бути використанні як доказ у кримінальному провадженні, та відповідно, за наявності, вилучити чи задокументувати у передбачений законом спосіб такі сліди або інші відомості. За час досудового розслідування у кримінальному провадженні таке не встановлено та підозра нікому не оголошена. Таким чином, потреби досудового розслідування не виправдовували таке втручання у права та інтереси ОСОБА_1 як власника майна, оскільки слідчими не доведено необхідність подальшого утримання зазначених речей під арештом та не зазначено, які додаткові відомості може містити на собі зазначений причіпний бетононасос. Проте, зазначений причіпний бетононасос повернутий власнику не був.

24.07.2023 представник ОСОБА_1 як потерпілого у даному кримінальному провадженні звертався до слідчого у даному кримінальному провадженні про повернення зазначеного бетононасоса власнику майна, проте, його повернуто не було.

У зв?язку з чим представник ОСОБА_1 як потерпілого у даному кримінальному провадженні звертався зі скаргою на бездіяльність слідчого та можливу розтрату речового доказу на ім?я начальника ГУ НП у Львівській області. За результатом розгляду якої надано відповідь від 27.09.2023 за вих.№7-79/16102 23, у відповідності до якої місце знаходження причіпного бетононасоса н.з. НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , встановлено. З метою належного зберігання речового доказу, відповідно до вимог ст. 39 КПК України, СУ ГУНП у Львівській області надано письмові вказівки, щодо поміщення такого до камери зберігання речових доказів ВП №3 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області, хід виконання яких взято на контроль.

Представник потерпілого вимушений був звернутись до слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області зі скаргою про скасування арешту на причіпний бетононасос та повернення його власнику майна.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.10.2023 арешт, накладений ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області на вищевказаний причіпний бетононасос від 23.02.2022 у справі №450/2674/19 провадження №1-кс/450/218/22, за скаргою представника власника майна - ОСОБА_1 , скасовано. Копію зазначеної ухвали 31.10.2023 Пустомитівським районним судом Львівської області супровідним листом за вих. №12814/23 скеровано на адресу відділу поліції №3 Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області.

25.11.2024 слідчому у кримінальному провадженні, представником ОСОБА_1 т скеровано адвокатський запит, яким повідомлено про те, що ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.10.2023, скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.02.2022 у справі №450/2674/19 провадження №1-кс/450/218/22 на вищевказаний причіпний бетононасос, що належить ОСОБА_1 , та просив у зв?язку з цим вирішити питання про передачу причіпного бетононасоса н.3.31367 ВС, заводський номер VS9021S на зберігання власнику даного бетононасоса.

На даний запит ні слідчим ні уповноваженою особою відділу поліції відповіді не надано та причіпний бетононасоса не повернуто. Зазначене, на думку позивача, є доказом умисних дій спрямованих на невиконання ухвали суду від 30.10.2023, та неповернення майна власнику, що є незаконним. Також 25.11.2024 на адресу процесуального керуючого у даному кримінальному провадженні, представником ОСОБА_1 скеровано адвокатський запит про вжиття заходів прокурорського реагування з метою повернення причіпного бетононасоса н.3.31367 ВС, заводський номер VS7090 на зберігання власнику даного бетононасоса.

На зазначений адвокатський запит, Пустомитівською окружною прокуратурою 26.11.2024 за вих. №14.55/04-32-6733вих-24 та підписом заступника керівника Пустомитівської окружної прокуратури Ваврик В. надано відповідь про те, що зазначений причіпний бетононасоса не вилучався та на зберігання у ВП №3 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області не доставлявся. А згідно розписки про відповідальне зберігання, яка міститься в матеріалах кримінального провадження знаходиться в Київській області в м.Бориспіль по вул. Ентузіастів, 3.

Після зазначеної відповіді додатковою перевіркою встановлено, що зазначений причіпний бетононасос за вказаною адресою відсутній, що вказує на неналежне зберігання причіпного бетононасоса, невиконання ухвали слідчого судді та розтрату причіпного бетононасоса.

З огляду на викладене ОСОБА_1 вжито всі можливі заходи щодо повернення майна, передбачені чинним КПК, однак такі не дали жодних результатів, так як майно залишається не повернутим, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з позовом до ГУ НП у Львівській області.

Посилаючись на п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», позивач просить суд звільнити його від сплати судового збору за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Так, за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 червня 2018 року (справа № 819/362/16), публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року (справа № 826/27224/15) під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону).

Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Тобто, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду таким законом є Закон №266/94-ВР, прийнятий у 1994 році, сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі й на осіб, стосовно яких встановлено факти незаконного накладення арешту на майно, інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Статтею 11 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

За змістом положень частини першої статті 12 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пункті 1 статті 3 цього Закону (тобто заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій), залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з прийнятою постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Статтею 14 Закону № 266/94-ВР передбачено, що заяву про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури, на вибір громадянина може бути подано до суду за місцем його проживання або за місцезнаходженням відповідного органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури. Сторони в цих справах звільняються від сплати судових витрат.

В свою чергу, наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі - Положення № 6/5/3/41),

Пунктом 26 Положення передбачено, що заяву про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства чи прокуратури, відповідно до ст.14 Закону ( 266/94-ВР ) на вибір громадянина може бути подано до суду за місцем його проживання або за місцем знаходження відповідного органу дізнання, попереднього слідства чи прокуратури. Сторони в цих справах звільняються від сплати судових витрат.

Наведені приписи узгоджуються з нормами ч. 4 ст. 28 ЦПК України, яка визначає, що позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до ч.5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.07.2023 у справі № 757/31372/18-ц, задля забезпечення єдності судової практики з визначення належної юрисдикції, у якій слід вирішувати вимоги щодо гарантованого Законом № 266/94-ВР відшкодування шкоди, вирішила, що такі слід розглядати за правилами цивільного судочинства. При цьому вимоги про визнання протиправною (незаконною) відмови у винесенні передбаченої частиною першою статті 12 Закону № 266/94-ВР постанови за заявою позивача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок його незаконного відсторонення від посади, чи відмови у такому відшкодуванні не можуть бути способами захисту. У разі незгоди з постановою про відшкодування шкоди, відмови у її винесенні чи бездіяльності щодо розгляду звернення, поданого відповідно до частини першої статті 12 Закону № 266/94-ВР, позивач, який за статтею 1176 ЦК України та Законом № 266/94-ВР має право на отримання відповідного відшкодування, може просити суд стягнути останнє з Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що судом не встановлено наявності між сторонами публічно - правового спору, суд приходить до висновку, що поданий позивачем позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а такий спір підлягає розгляду та вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Така ж правова позиція щодо вирішення відповідно до положень цивільно процесуального законодавства спору, пов`язаного з визначенням розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив унаслідок незаконних дій та які підлягають стягненню на його користь, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки даний спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, суд вбачає наявними підстави для відмови у відкритті провадження у цій справі.

Разом з тим, суд роз`яснює, що відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, позивач може звернутись з даним позовом до відповідного місцевого загального суду за правилами цивільного судочинства.

Керуючись статтями 238, 241, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

п о с т а н о в и л а:

відмовити у відкритті провадження у справі №380/965/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесений до юрисдикції загального суду у порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Братичак Уляна Володимирівна