Справа № 755/5938/24
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №:755/5938/24
Провадження №: 2-а/755/46/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2025 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Коваленко І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Назарової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 2 роти батальйону патрульної поліції в селі Чайки Управління патрульної поліції в Київській області лейтенант поліції ОСОБА_3, Департамент патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в:

03.04.2024 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції, Інспектор 1 взвод 2 рота, Управління патрульної поліції батальйону лейтенант поліції ОСОБА_3 про оскарження рішення працівника патрульної поліції.

Позов обґрунтовує тим, що 06.03.2024 року позивач рухався на автомобілі Volkswagen caddy, номерний знак НОМЕР_1 , по трасі М07. На 56 кілометрі траси М07, проїжджаючи мобільний блокпост, його зупинили дві особи вдягнуті у форму схожу на форму працівників патрульної поліції, та висунули йому звинувачення у порушенні пункту 2.3.в.ПДР - порушив правила користування ременями безпеки, стаття, частина статті КУпАП: ст. 121 ч.5, мотивуючи це тим, що позивач не користувався засобами пасивної безпеки встановлені у транспортному засобі.

З висунутими звинуваченнями позивач не погоджується, вважає дії працівників патрульної поліції незаконними, а постанову серії ЕНА №1600134 (нав`язаною офертою), з наступних причин. Вимогу позивача до осіб, які його зупинили, а саме старший лейтенант поліції ОСОБА_2 та лейтенант поліції ОСОБА_3 підтвердити свої повноваження, надавши службове посвідчення, яке відповідає постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка та технічного опису бланка службового посвідчення з безконтактним електронним носієм» №1137 від 27 грудня 2018 року, не виконали, мали лише нагрудний знак (жетон) та додаток до жетону.

Службових посвідчень працівника патрульної поліції особи старший лейтенант поліції ОСОБА_2 та лейтенант поліції ОСОБА_3 не мали, рівнозначно як і повноважень, чим порушили зазначені вище статті та положення. Працівники патрульної поліції діяли незаконно порушуючи статтю 353 «Кримінального кодексу України» -«Самовільне присвоєння владних повноважень або звання службової особи».

Вимоги лейтенанта поліції ОСОБА_3 надати посвідчення водія позивач виконувати відмовився з причини відсутності у лейтенанта поліції ОСОБА_3 службового посвідчення та повноважень працівника патрульної поліції. Позивач зателефонував на гарячу лінію поліції 102 та зробив звернення громадянина № НОМЕР_2 від 06.03.2024року, у якому зазначив, що на трасі М07, 56 км, особи старший лейтенант поліції ОСОБА_2 та лейтенант поліції ОСОБА_3, не маючи службових посвідчень працівника патрульної поліції вимагають від позивача персональні дані його громадянина, посвідчення водія. Було викликано наряд поліції та зроблено письмове повідомлення на ім`я капітана поліції Олександра Пальоси.

Позивач не надавав особам старшому лейтенанту поліції ОСОБА_2 та лейтенанту поліції ОСОБА_3 персональних даних свого громадянина ОСОБА_1 та не надавав згоду на обробку персональних даних.

Окрім того, позивач звертав увагу суду на те, що згідно відомостей Міністерства Юстиції України щодо державної реєстрації наказу Міністерства внутрішніх справ України від 26 квітня 2017 року № 347 «Про організацію виготовлення та видачі службових посвідчень Національної поліції України» цей наказ на державну реєстрацію не подавався та відповідно у Міністерстві юстиції України не зареєстровано. Також звертав увагу суду на те, що згідно відповіді на публічну інформацію від Апарату Верховної Ради України № 18/07-389, де зазначено, що за результатом розгляду запиту секретаріат Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності повідомив, що відповідно до даних офіційного вебпорталу Верховної Ради України, бази даних нормативно-правової інформації «Законодавство України» та Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів України в чинному законодавстві України немає як закону з зазначеною назвою - «Про утворення Національної поліції України», так і не подавався на розгляд Верховної Ради України відповідного законопроекту.

Також позивач доводить до відома суду, що юридична особа приватного права «Національна поліція України», «Патрульна поліція України» не були утворені згідно до Закону України «Про утворення державних органів виконавчої влади України», згідно відповідей на запити на публічну інформацію, в чинному законодавстві України відсутні закони про створення Державних органів виконавчої влади. Відсутній закон «Про цивільний кодекс України».

Відповідно до загальних положень про юридичну особу стаття 80, поняття юридичної особи, пункт 1. Юридичною особою є організація створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом. Звертав увагу суду на те, що закону України, який встановлює і визначає порядок утворення, ліквідацію, реорганізацію, реєстрації та набуття правового статусу юридичних осіб публічного права - органів державної влади, органів влади АРК та органів місцевого самоврядування, не існує. Стаття 92 пункт 12 КУ говорить: Виключно законами України визначаються: 12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики. Оскільки Поліція - це орган виконавчої влади, має бути створений відповідний закон про їх створення (організацію). 17 стаття КУ говорить: На території України забороняється створення і функціонування будь - яких збройних формувань, не передбачених законом. 37 стаття КУ говорить: Будь - яка діяльність громадських організацій, дії яких спрямовані на повалення конституційного ладу, загрожують безпеці держави, заборонені на території України. Національна Поліція України була створена постановою КМУ, усупереч закону про утворення державних органів виконавчої влади. Державного органу «Національна поліція України» немає, але вона є зареєстрована в іншому правовому полі «НАЦІОНАЛЬНА ПОЛІЦІЯ УКРАЇНИ». «НАЦІОНАЛЬНА ПОЛІЦІЯ УКРАЇНИ» - це приватне підприємство або громадська організація яка веде підприємницьку діяльність, сплачує податки, та зареєстрована в податковій. Зареєстрована як юридична особа приватного права, діяльність спрямована на отримання прибутку. Лейтенант поліції ОСОБА_3 не надав довіреність, яка давала б йому право представляти інтереси юридичної особи приватного права - «НАЦІОНАЛЬНА ПОЛІЦІЯ УКРАЇНИ» з визначенням меж його повноважень. Позивач не укладав договору згоди на отримання послуг від юридичної особи приватного права - «НАЦІОНАЛЬНА ПОЛІЦІЯ УКРАЇНИ», не замовляв жодних послуг, не здійснював жодних конклюдентних дій, які б свідчили про бажання вступити у договірні відносини з юридичною особою - «НАЦІОНАЛЬНА ПОЛІЦІЯ УКРАЇНИ», не бажає сплачувати кошти на зазначені у винесеній лейтенантом поліції ОСОБА_3 постанові серії ЕНА № 1600134 на рахунки, які знаходяться за межами території України та тим самим сприяти виведенню коштів в офшорні зони, фінансувати тероризм та міжнародну торгівлю дітьми. Законодавством не передбачені безоплатні поліцейські послуги у розумінні статті 904 Цивільного кодексу України (копії запиту на публічну інформацію додаються). Позивач дотримується правил дорожнього руху та добре орієнтується у ситуаціях, які виникають на дорозі, за весь час керування транспортними засобами з часу отримання посвідчення водія не завдав нікому будь яких матеріальних збитків та не скоїв жодного ДТП зі своєї вини. У зв`язку з «Воєнною агресією» з боку «Російської Федерації», частими обстрілами території України (ракетні обстріли, нальоти шахедів тощо), роботою українських ПВО, є велика загроза потрапити під ворожий обстріл та під падіння на проїжджу частину ракет, палаючих частин збитих дронів та різних уламків тощо, у наслідок чого виникає загроза згоріти у транспортному засобі живцем, заплутавшись у ремені пасивної безпеки та відсутності у разі травмування кінцівок можливості його розстібнути та швидко покинути транспортний засіб, тому користування засобами пасивної безпеки, на думку позивача, на час збройної агресії з боку Російської Федерації є особистою справою кожного водія, який має право у такій ситуації керуватися виключно на свій розсуд, людина будучи у шоковому стані від потрапляння палаючих уламків на транспортний засіб може запанікувати, дезорієнтуватися та втратити дорогоцінні секунди які будуть вирішальними у такій ситуації, коли важлива та вирішальна кожна секунда, ризик згоріти живцем у транспортному засобі заплутавшись у ремені безпеки на думку позивача, значно більший ніж потрапити у ДТП та травмуватися по причині не пристебнутого паска безпеки. Зважаючи на вищевикладене, позивач свою вину не визнає, вважає дії лейтенанта поліції ОСОБА_3 незаконними, такими що порушують Конституцію України а винесену постанову серії ЕНА №1600134 не що інакше як змушенням до вступу у договірні відносини (нав`язаною офертою).

На підставі викладеного, позивач просить суд скасувати постанову серії ЕНА №1600134 від 06.03.2024 року, а також стягнути з відповідача кошти, сплачені за судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп. та комісію за послуги переказу у розмірі 10 грн 00 коп. на користь позивача.

04.04.2024 року адміністративний позов переданий у провадження судді Коваленко І.В. в порядку визначеному ст. 18 КАС України.

09.04.2024 року ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва позовна заява була залишена без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків не більше ніж п`ять днів з дня отримання ухвали.

12.04.2024 року до суду на виконання ухвали від 09.04.2024 року надійшла заява позивача про усунення недоліків позову, що подана в одному примірнику.

16.04.2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про повернення позовної заяви.

21.05.2024 року Шостим апеляційним адміністративним судом винесено постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задоволено. Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16.04.2024 року скасовано. Справу направлено до Дніпровського районного суду міста Києва для продовження розгляду.

03.06.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

17.06.2024 року на виконання вимог ухвали суду від 03.06.2024 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про усунення недоліків та позовну заяву в новій редакції із зазначенням на думку позивача належних відповідачів у двох екземплярах.

20.06.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

03.07.2024 року до Дніпровського районного суду міста Києва на виконання вимог ухвали суду від 20.06.2024 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків з позовною заявою в новій редакції.

22.07.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

09.09.2024 року (вх.№49058) на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача Пекловою І.В., в якому зазначено, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, оскільки позивач не надав суду необхідних належних та допустимих доказів, якими мотивує обставини, викладені в позовній заяві, крім того не надав доказів порушення процедури розгляду справи.

Щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення відповідача зазначає, що під час несення служби 06.03.2024 на трасі М-07, 56 км., Київської області, позивач керуючи транспортним засобом Volkswagen Caddy номерний знак НОМЕР_1 , який обладнаний засобами пасивної безпеки, та був непристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3.в ПДР України, після чого, на підставі ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», був зупинений поліцейським. Інспектор підійшов до водія автомобіля, представився належним чином, довів водію суть скоєного ним адміністративного правопорушення, запропонував йому пред`явити документи, передбачені вимогами п. 2.1. Правил дорожнього руху України, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4.а ПДР України.

Врахувавши ст. 222 КУпАП, ст. 278 КУпАП, що до його компетенції належить розгляд адміністративної справи за порушення правил дорожнього руху, з`ясувавши всі обставини, які підлягають з`ясуванню під час розгляду адміністративної справи (ст. 280 КУпАП), оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), додержуючись вимог ст. 258 КУпАП, наказу 1395 від 07.11.2015 року «Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853, встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, роз`яснивши права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності: ст.ст. 268, 287-289, 307-308 КУпАП, інспектор ОСОБА_3 виніс відносно гр. ОСОБА_1 постанову за ч. 5 ст. 121 КУпАП. Як вбачається з постанови вона відповідає вищезазначеним приписам: в ній зазначено посадову особу, яка винесла постанову, дату розгляду справи; місце скоєння правопорушення, відомості про особу, що скоїла правопорушення, опис обставин, установлених при розгляді справи, зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, прийняте по справі рішення. Так само зі змісту адміністративного позову позивач не спростував той факт, що його права, передбачені ст.268 КУпАП, йому інспектором були роз`яснені. За результатами розгляду адміністративної справи, керуючись положеннями статей 33, 284, КУпАП, до позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 510 грн., шляхом винесення Постанови. Розглядаючи дану справу, співробітник патрульної поліції Київської області діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступних підстав.

06 березня 2024 року інспектором взводу №1 роти №2 батальйону патрульної поліції в с.Чайки УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_3 відносно позивача було складено постанову серії ЕНА № 1600134 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно із якою на ОСОБА_1 , у зв`язку з вчиненням ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що 06.03.2024 о 15:15:16 год. у м.Києві на трасі М07 56 км водій керував Транспортним засобом обладнаний засобами пасивної безпеки та був непристебнутий ременем безпеки, чим порушим п.2.3.в. Правил дорожнього руху України (порушення правил користування ременями безпеки).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 4 Наказу № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» від 07.11.2015 року передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 року № 3353-ХІІ "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.3. ПДР України, ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 2.3.в ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Аналогічні вимоги зазначено у ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» - водій зобов`язаний під час руху на автомобілі, обладнаному ременями безпеки, бути пристебнутим.

Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів (пункт 2.3. в) ПДР).

Згідно із п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1 частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом статті 31 Закону України «Про національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з пунктом 2 розділу III Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 статті 121 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У відповідності до частини 5 статті 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 268 КУпАП передбачає, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч.2, 3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; а також, відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів сплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі(додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Як вбачається з постанови вона відповідає вищезазначеним приписам: в ній зазначено посадову особу, яка винесла постанову, дату розгляду справи; місце скоєння правопорушення, відомості про особу, що скоїла правопорушення, опис обставин, установлених при розгляді справи, зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, прийняте по справі рішення.

Так само зі змісту адміністративного позову позивач не спростував той факт, що його права, передбачені ст.268 КУпАП, йому інспектором були роз`яснені.

Як встановлено судом, інспектор взводу №1 роти №2 батальйону патрульної поліції в с.Чайки УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_3, врахувавши ст. 222 КУпАП, ст. 278 КУпАП щодо належності до його компетенції розгляду адміністративної справи за порушення правил дорожнього руху, з`ясувавши всі обставини, які підлягають з`ясуванню під час розгляду адміністративної справи (ст. 280 КУпАП), оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтувалося на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), додержуючись вимог ст. 258 КУпАП, наказу 1395 від 07.11.2015 року «Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853, встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, роз`яснивши права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності: ст.ст. 268, 287-289, 307-308 КУпАП, виніс відносно гр. ОСОБА_1 постанову за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

За результатами розгляду адміністративної справи, керуючись положеннями статей 33, 284, КУпАП, до позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 510 грн., шляхом винесення Постанови. Розглядаючи дану справу, співробітник патрульної поліції Київської області діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Виходячи з чого позивач повинен також довести факти своєї невинуватості.

Твердження позивача про те, що користування засобами пасивної безпеки на час збройної агресії з боку Російської Федерації є особистою справою кожного водія, який має право у такій ситуації керуватися виключно на свій розсуд не заслуговують на увагу, оскільки прямо суперечать вимогам діючого законодавства та сприймаються судом як фактичне визнання позивачем факту порушення ним ПДР України.

Щодо тверджень позивача про невідповідність службових посвідчень працівників поліції встановленому зразку, які не мають самої назви «Службове посвідчення», суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України, а відтак саме Міністру внутрішніх справ України надано повноваження затвердження зразків службових посвідчень та спеціальних жетонів.

Крім того відповідно до Наказу МВС України від 26.04.2017 року №347, затверджено порядок оформлення, виготовлення, обліку, видачі, знищення службових посвідчень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію», систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліції; 2) територіальні органи поліції.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» - У складі поліції функціонують: 1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3) органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особливого призначення; 7) інші підрозділи, діяльність яких спрямована на виконання завдань поліції або на забезпечення її функціонування, рішення про створення яких приймається керівником поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію», територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно- територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання. Територіальні органи поліції утворює, ліквідовує та реорганізовує Кабінет Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України на підставі пропозицій керівника поліції. Структуру територіальних органів поліції затверджує керівник поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

Згідно зі статтею 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Види юридичних осіб визначено статтею 81 Цивільного кодексу України, відповідно до якої юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України.

Згідно ч. 1 ст.1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Департамент патрульної поліції було утворено постановою Кабінету Міністрів України №730 від 16.09.2015 року на підставі та в порядку зазначеному в Законі України «Про Національну поліцію».

Структуру територіальних органів поліції затверджує керівник поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ (ч. 3 ст.15 Закону України «Про Національну поліцію»)

Наказом Національної поліції України №73 від 06.11.2015 було затверджено положення про Департамент патрульної поліції.

Повноваження поліції закріплені ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», серед яких поліція: 2) виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; 8) у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 121 КУпАП, а обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення (порушення правил користування ременями безпеки) мали місце, а тому відсутні підстави для скасування постанови серії ЕНА № 1600134 від 06.03.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 121, 245, 246, 252, 258, 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 10, 139, 159-163, 167, 171 КАС України,

у х в а л и в:

У задоволенні адміністративного ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 2 роти батальйону патрульної поліції в селі Чайки Управління патрульної поліції в Київській області лейтенант поліції ОСОБА_3, Департамент патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 28 січня 2025 року.

Суддя: