Справа № 320/28364/24
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Оксененка О.М.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18.06.2024 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка полягає у неприйнятті рішення за наслідком розгляду заяви позивача від 12 січня 2024 року про виключення його з військового обліку;

- зобов?язати ІНФОРМАЦІЯ_2 вчинити дії щодо виключення ОСОБА_1 з військового обліку на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закону Украйни «Про військовий обов?язок і військову службу» (в редакції закону чинного на момент подання відповідної заяви), з наданням позивачу відповідного документу, який підтверджує факт виключення з військового обліку.

18.06.2024 на адресу дуду першої інстанції надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій останній просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу, а також іншим територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України вчиняти дії по призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що він підлягає виключенню з військового обліку військовозобов`язаних, як особа, яку раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, про що ним було повідомлено ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідною заявою. Стверджує, що за результатом розгляду вказаної заяви, а також адвокатського запиту та особистого спілкування з офіцером відділу обліку, відповідачем не було прийнято жодного рішення, що фактично підвішує ОСОБА_1 у невизначений статус по відношенню до військової служби, внаслідок чого інформацію про нього в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів не внесено, оновлений військово-обліковий документ відсутній. За наведених обставин, позивач стверджує, що попри вчинення ним дій направлених на уточнення військово-облікових даних, формально він залишається особою, яка не оновила свої дані і не перебуває на військовому обліку у зв`язку з чим у будь-який момент може бути затриманий, доставлений до найближчого районного ТЦК та СП, а після 18.07.2024 додатково притягнутий до адміністративної відповідальності. Звертає увагу на те, що під час можливого примусового доставлення позивача до районного ТЦК та СП існує висока імовірність того, що його буде направлено на ВЛК, за результатом проходження якого буде вручено мобілізаційне розпорядження для подальшого призову на військову службу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.06.2024 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду,

2) або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

4) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Отже, інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано главою 10 КАС України, яка закріплює підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи його забезпечення в адміністративному процесі.

За своєю юридичною природою інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту.

Головною метою його застосування є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за наявності хоча б однієї з умов, передбачених ст. 150 КАС України, зокрема встановлених судом ще до звернення особи за судовим захистом з відповідним позовом на підставі обґрунтованої заяви та доданих до неї матеріалів.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

У свою чергу, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони законних інтересів позивача від можливих порушень з боку відповідача для забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на його користь, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що доводи, які позивач наводить в обґрунтування заявлених ним вимог щодо вжиття заходів забезпечення його позову, фактично є аналогічними доводам його позову і здійснення судом їх перевірки призведе до вирішення справи по суті заявлених позовних вимог, що є неприпустимим на стадії розгляду заяви щодо забезпечення позову.

При цьому, доводи апелянта про те, що бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка полягає у неприйнятті рішення за наслідком розгляду заяви позивача від 12 січня 2024 року про виключення його з військового обліку, є протиправною, оскільки він підлягає виключенню з військового обліку військовозобов`язаних, як особа, яку раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, про що ним було повідомлено ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідною заявою, а неприйняття рішення фактично підвішує ОСОБА_1 у невизначений статус по відношенню до військової служби, колегія суддів вважає безпідставними та відхиляє відповідне наведене ним обґрунтування, оскільки такі доводи підлягають перевірці судом при вирішенні спору по суті заявлених позовних вимог.

При цьому, апеляційний суд наголошує, що в даному випадку відсутні правові підстави вважати оспорювану, на думку позивача, бездіяльність відповідача очевидно протиправною.

З аналогічних підстав суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апелянта щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для виключення ОСОБА_1 з військового обліку на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закону Украйни «Про військовий обов?язок і військову службу».

Твердження апелянта про те, що застосування заявлених ним заходів забезпечення позову сприятиме збереженню існуючого становища у спірних правовідносинах до розгляду справи по суті, оскільки відповідач може прийняти рішення про призов його на військову службу під час мобілізації та направлення для проходження військової служби до відповідної військової частини, зокрема в зону бойових дій, що може унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав у разі задоволення його позову, колегія суддів відхиляє як такі, що не підтверджуються жодними належними і допустимими, у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України, доказами.

Також, колегія суддів зауважує, що сама ж лише незгода позивача із рішенням, діями/бездіяльністю суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що безумовно, рішення, дії або бездіяльність суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів правовідносин. Це може завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно.

Однак, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18 від 10.04.2019 у справі № 826/16509/18, від 26.12.2019 у справі № 640/13245/19 та від 29.01.2020 у справі № 280/4367/19.

Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх та необхідних правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову в цій справі.

Отже, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належні докази, що підтверджують факт незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18.06.2024 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Оксененко О.М.

Повний текст постанови виготовлений 27.01.2025.