Справа № 500/245/25
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

Справа № 500/245/25

29 січня 2025 рокум.Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Баб`юк П.М., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2025 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 , в якому позивач просить:

визнати протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 збільшеної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі до 100 000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, за періоди з 28.09.2022 по 09.12.2022, з 18.12.2022 по 31.12.2022, з урахуванням фактично сплачених сум;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену додаткову грошову винагороду, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100 000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, за періоди з 28.09.2022 по 09.12.2022, з 18.12.2022 по 31.12.2022, з урахуванням фактично сплачених сум.

До позовної заяви представником позивача подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначено, що позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , приймав участь у бойових діях. З посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22, вважає, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однак, за результатами розгляду вказаної заяви, суд дійшов до висновку, що вказані у заяві від 16.01.2025 підстави пропуску позивачем строку звернення до суду не можуть бути визнані поважними.

У зв`язку з цим, ухвалою судді від 21.01.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з моменту її отримання для усунення недоліків шляхом подання (надіслання) до суду заяви про поновлення строку звернення до суду, у якій вказати інші причини поважності пропуску цього строку (за наявності), які об`єктивно перешкоджали позивачу своєчасно звернутися до суду, та надати відповідні докази на їх підтвердження.

На виконання вимог вказаної ухвали, 24.01.2025 представник позивача через систему "Електронний суд" подав до суду заяву про усунення недоліків, в якій зазначив, що відповідно до ч. 2 статті 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутись до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст. 116 КЗпП України).

Зазначає, що оскільки позивач не одержував письмове повідомлення про суми нараховані та виплачені йому під час служби, тому моментом коли йому стало відомо про порушене право на отримання додаткової грошової винагороди є дата отримання відповіді на заяву від Військової частини НОМЕР_2 , а саме 25.10.2024.

А тому, на переконання представника, в розумінні статті 233 КЗпП України трьох місячний строк звернення до суду закінчується 25.01.2025.

Вказує, що звернення до суду 16.01.2025 обумовлені тривалою бездіяльністю Військової частини НОМЕР_2 щодо не надання відповіді на адвокатський запит в інтересах позивача про нарахування та виплату додаткової грошової винагороди, і лише після ознайомлення із відповіддю Військової частини НОМЕР_2 позивачу стала відома позиція щодо не виплати додаткової винагороди, як передбачено положеннями постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

27.01.2025 до суду від Військової частини НОМЕР_1 через систему "Електронний суд" надійшли заперечення на клопотання (заяву), в яких представник вказує, що позивач проходить службу в лавах Державної прикордонної служби України. Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.07.2023 №413-ОС "Про особовий склад" призначений на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - водієм групи підвозу відділення автомобільного та бронетанкового забезпечення першої прикордонної комендатури швидкого реагування. Проте, позивач постійно не залучений до виконання завдань.

Зазначає, що згідно наказу начальника загону від 03.05.2023 №116-ВВ "Про особовий склад" позивачу надана відпустка за сімейними обставинами на 10 календарних днів, з урахуванням 2 діб на проїзд, приступи до виконання обов`язків з 16.05.2023.

Згідно наказу начальника загону від 03.06.2023 №140-ВВ "Про особовий склад" позивач вибув в службове відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою перевозки особового складу, з 04 по 16.06.2023.

Згідно наказу начальника загону від 27.07.2023 №188-ВВ "Про особовий склад" позивач вибув в службове відрядження до НОМЕР_3 прикордонного загону (ділянка відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_3 ), з 23.07.2023.

Згідно наказу начальника загону від 05.09.2023 №218-ВВ "Про особовий склад" позивач перебував у щорічній відпустці в місті Ланівці Тернопільської області, з 08.09.2023, до виконання службових обов`язків приступив 24.09.2023.

Згідно наказу начальника загону від 30.102023 №271-ВВ "Про особовий склад" позивач перебував на лікарняному 1 день.

Згідно наказу начальника загону від 02.12.2023 №313-ВВ "Про особовий склад" позивач перебував у щорічній відпустці в місті Ланівці Тернопільської області, з 04.12.2023, до виконання службових обов`язків приступив 20.12.2023.

Згідно наказу начальника загону від 15.02.2023 №37-ВВ "Про особовий склад" позивач вибув в службове відрядження до ТОВ "Гурзуф Дефенс" місто Львів з метою проходження навчання за фахом, з 17.02.2024.

Згідно наказу начальника загону від 23.02.2023 №71-ВВ "Про особовий склад" позивач прибув зі службового відрядження з ТОВ "Гурзуф Дефенс" місто Львів 20.03.2024.

Згідно наказу начальника загону від 06.07.2024 №171-ВВ "Про особовий склад" позивач перебував у щорічній відпустці в місті Ланівці Тернопільської області, з 08.07.2024, до виконання службових обов`язків приступив 27.07.2024.

Згідно наказу начальника загону від 23.10.2024 №286-ВВ "Про особовий склад" позивач перебував у щорічній відпустці в місті Ланівці Тернопільської області, з 26.10.2024, до виконання службових обов`язків приступив 14.11.2024.

Представник вказує, що позивач перебуваючи у відпусках мав змогу самостійно або за допомогою адвоката засобами поштового зв`язку або електронною поштою звернутися до суду.

Також представник звертає увагу, що до матеріалів справи долучений ордер, в якому зазначено, що договір про надання правової допомоги укладений 05.09.2024, тобто позивач в цей час не перебував у відпустці, проте це йому не завадило укласти договір про надання правової допомоги.

Вказує, що представник позивача звернувся з адвокатським запитом від 07.10.2024, в якому порушенні питання нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою 168. На вказаний адвокатський запит надана відповідь від 11.10.2024 року за №02.1/ М-1950/1985.

Проте представник зазначає, що звернення до відповідача із адвокатським запитом свідчить, лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, та не змінює момент, з якого позивач мав дізнатися про порушення своїх прав у відповідній частині вимог.

Щодо посилання представника позивача як на поважну причину пропуску строку звернення до суду запровадження воєнного стану, представник відповідача зазначив, що позивач перебував у відпустках в м. Ланівці Тернопільська область, місто не входять до району бойових дій, а робота суду не обмежена, зв`язок (поштовий, Інтернет, мобільний) функціонує безперебійно.

Визначаючись щодо наведеного, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьою статті 122 КАС України визначено, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Разом з тим, Кодекс законів про працю України (далі КЗпП України) встановлює інші строки звернення до суду щодо вирішення трудових спорів.

Положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до частин першої, другої статті 233 КЗпП України у редакції, яка діяла до 18.07.2022 (включно) передбачалося, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Однак, пунктом 18 частини першої розділу І Закону України ''Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин'' від 01.07.2022 за №2352-IX (далі Закон №2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, назву та частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

"Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Починаючи з 19.07.2022, у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

Отже, після 19.07.2022 строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06.04.2023 у справі №260/3564/22 та у постанові від 18.01.2024 у справі №240/5105/23.

Насамперед суд зазначає, що представник позивача у своїй заяві посилається на ч.2 ст.233 КЗпП України та вказує, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник може звернутися у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст. 116 КЗпП).

Однак, суд зауважує, що положення ч.2 ст.233 КЗпП України не може застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки стосується справ про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, а позивач не звільнений з військової служби та продовжує проходити військову службу в лавах Державної прикордонної служби України.

В позовній заяві позивачем заявлені вимоги щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за період з 28.09.2022 по 09.12.2022, з 18.12.2022 по 31.12.2022.

Суд зауважує, що грошове забезпечення є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі, яка його отримує.

Принаймні, для з`ясування розміру та складових виплаченого грошового забезпечення позивач міг звернутись до відповідача у будь-який час.

Отже, з дня отримання грошового забезпечення особою, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів, у тому числі й щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168.

При цьому, отримання позивачем 25.10.2024 відповіді відповідача не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку. З заявою щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, позивач звернувся до відповідача лише 07.10.2024.

Суд зазначає, що незгода із розміром грошового забезпечення повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду. При чому таке звернення повинно бути здійснене відразу після виплати грошового забезпечення, або принаймні у достатньо стислі строки. Тоді такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру грошового забезпечення. Суд зазначає, що у позивача більше року не було зауважень щодо розміру його грошового забезпечення.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оціночні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини Перез де Рада Каванілес проти Іспанії, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЙREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач проходить військову службу у Військовій частини НОМЕР_1 . Разом з тим, сама по собі обставина зарахування ОСОБА_1 до складу Збройних Сил України не свідчить про пропуск строку на звернення до суду внаслідок виникнення обставини непереборної сили.

Лише у разі доведення належними та допустимим доказами, що саме обставина перебування на військовій службі під час воєнного стану об`єктивно унеможливила звернення позивача до суду у встановлений законом строк, тобто доведення причинно-наслідкового зв`язку між перебуванням на військовій службі під час воєнного стану та пропуском строку на звернення до суду, така обставина може бути визнана обставиною непереборної сили та поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку.

Натомість у спірному випадку такого причинно-наслідкового зв`язку між перебуванням позивача на військовій службі під час воєнного стану та пропуском строку на звернення до суду представником позивача не доведено, а судом не встановлено.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач постійно не залучався до виконання бойових завдань, а з 30.04.2023 всі військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 вибули за межі Донецької та Луганської областей, місцем тимчасової дислокації визначено місто Черкаси.

Вказані вище обставини сукупно свідчать, що перебування позивача на військовій службі під час воєнного стану не унеможливлювало вчинення позивачем процесуальної дії у вигляді звернення до суду у визначений законом строк.

Принаймні, для з`ясування розміру та складових виплачуваного щомісячно грошового забезпечення позивач міг звернутись до відповідача у будь-який час.

Вказані обставини свідчать, що позивачем пропущено строк звернення до суду внаслідок легковажного та байдужого ставлення ним до своїх прав та обов`язків, на строк звернення до суду, та власного зволікання.

Жодних доказів існування обставин, які були б об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду, представником позивача у клопотанні не наведено, тому суд визнає зазначені представником позивача підстави для поновлення позивачу строку звернення до суду неповажними та відмовляє у поновленні строку звернення до суду.

Згідно з положеннями частини другої статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 КАС України.

Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Оскільки з позовними вимогами позивач звернувся до суду поза межами встановленого законом строку, заява про поновлення строку звернення до суду не містить поважних причин пропуску позивачем такого строку, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачеві.

Додатково суд зауважує, що відповідно до п.9 ч.5 ст.160 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, в позовній заяві зазначається обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача;

Відповідно до матеріалів справи, відповідачем (Військова частина НОМЕР_1 ) не нараховано та не виплачено позивачу додаткову винагорода за спірний період у зв`язку з тим, що Військова частина НОМЕР_2 (до якої був відряджений ОСОБА_1 ), в тому числі і на даний час, не включила позивача у списки на таку виплату, та не подала відповідачу такі списки з доказами, що підтверджують право на виплату допомоги, відповідно до чинних на той час наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.07.2022 №392-АГ та від 09.12.2022 №628-АГ.

У зв`язку з цим, позивачем не обґрунтовано порушення його прав та інтересів саме відповідачем (Військовою частиною НОМЕР_1 ).

При цьому, Військова частина НОМЕР_2 не є відповідачем за вказаним позовом, а правомірність її дій (бездіяльності) не є предметом позовних вимог, однак, підлягає встановленню при визначенні права позивача на отримання додаткової винагороди.

Керуючись статтями 123, 169, 243, 248, 256 КАС України, суд УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частиниа НОМЕР_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою і доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Ухвала складена і підписана суддею 29.01.2025.

Суддя Баб`юк П.М.