Справа № 946/8375/24
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 946/8375/24

Перша інстанція: суддя Присакар О.Я.,

час і місце ухвалення: не зазначено,

м. Ізмаїл, Одеська область

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Федусика А.Г., Шляхтицького О.І.,

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
Пред-к апелянтаДимченко К.Г. (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 листопада 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3214470 від 07.10.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП, закриття провадження по справі та стягнення судових витрат, мотивуючи його тим, що 07.10.2024 р. о 16 годині 02 хвилини поліцейський 1 взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Одеській області рядовий поліції Хрустик Вадим Васильович склав відносно позивача постанову, яка не відповідає вимогам закону, оскільки винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт його неправомірних дій, а отже не підтверджує наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 листопада 2024 року у позові відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи у позові, суд першої інстанції не врахував, що ніяких належних доказів щодо того, що саме позивач порушив ПДР України, окрім вищезазначеної постанови матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, якою передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото-і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото-і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото-і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото-і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону. Відсутність відеодоказу вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності згідно КУпАП та є підставою для закриття адміністративної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 07.10.2024 року поліцейським 1-го взводу 2-ої роти 1-го батальйону полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Хрустиком Вадимом Васильовичем, була прийнята постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3214470 від 07.10.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 122 КУпАП.

З вищезазначеної постанови серії ЕНА № 3214470 від 07.10.2024 року вбачається, що 07.10.2024 о 15:57:49 на дорозі Київ Одеса, 402 км., ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 133 км/год. в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год.», чим перевищив встановлене обмеження на 83 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCAM ТС000663. ПВР:471715, 474569, чим порушив п.12.9. б ПДР Перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху передбачених знаками 3.29, 3.31, 30.3, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач керуючи транспортним засобом «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 133 км/год. в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год.», чим перевищив встановлене обмеження на 83 км/год., чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 122 КУпАП.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке:

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (пункти 1.1, 1.9 Правил).

Згідно із пунктом 1.3 Правил дорожнього руху від 10.10.2001 року № 1306 учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

За визначенням, наведеним у пункті 1.10 Правил дорожнього руху від 10.10.2001 року №1306, безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах.

Відповідно до пункту 2.3 Правил дорожнього руху від 10.10.2001 року № 1306 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, у тому числі, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.

Пунктом 12.9 Правил дорожнього руху від 10.10.2001 року № 1306 визначено, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил (підпункт б пункту 12.9 Правил).

Відповідно до Розділу 33Правил дорожнього руху від 10.10.2001 року № 1306 дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» відноситься до заборонних знаків, за правилами яких забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знаку.

Частина 4 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний.

За приписами ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно дост.31 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

У матеріалах справи наявний відео файл та роздруківка файлу, здійснені приладом TruCAM № ТС000663 на яких зафіксовано, що транспортний засіб «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 133 км/год.

На роздруківці файлу з пристрою TruCam зазначена система географічних координат місця події, а саме: географічна широта 47°1' 08.71'' N і географічна довгота 30°19' 06.87'' Е.

Відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/30496 від 04.04.2024 р., яке чинне до 04.04.2025 р., лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 № ТС000663 є придатним до застосування, та використовується для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Діапазон вимірювання швидкості від 2 км/год до 320 км/год..

Відповідно до посібника з використання приладу Trucam LTІ 20/20, який міститься на CD диску наданого відповідачем, конструктивна особливість приладу та заявлені характеристики дозволяють його використання з рук, а визначення похибки при такому використанні не буде перевищувати 2 км/год.

Виробником передбачена система заходів, які нівелюють вібрації та короткочасне переривання лазеру, тому прилад не може здійснювати вимірювання швидкості з більшою похибкою, ніж передбачено виробником та визначено у свідоцтві про повірку.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 віднесено до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто вказаний прилад конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

Таким чином, спростовується твердження апелянта, що ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 «Про Національну поліцію».

Отже, покази приладу TruCAM LTI 20/20 № ТС000663 є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення. Обставини, які б свідчили про не можливість їх врахування свого підтвердження не знаходять.

При цьому суд вважає, що позивач керуючи транспортним засобом «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 133 км/год. в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год.», чим перевищив встановлене обмеження на 83 км/год., чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 122 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що оскаржувана постанова у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП винесена правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України, у зв`язку з чим підстави для її скасування та закриття провадження по справі відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 листопада 2024 року по справі № 946/8375/24, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді А.Г. Федусик О.І. Шляхтицький