Справа № 440/10226/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 р. Справа № 440/10226/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2024, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 04.11.24 по справі № 440/10226/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_1 разової грошової виплати до Дня Незалежності України за 2023 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, у відповідності до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої частини разової грошової виплати до Дня Незалежності України за 2023 рік, з урахуванням виплаченої суми, що становить 9465,00 грн;

- звільнити позивача від сплати судового збору відповідно до закону;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання цим рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність дій відповідача щодо виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань» від 21 липня 2023 року № 754 (далі по тексту Постанова № 754) у розмірі 1000,00 грн, оскільки з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 виплата такої допомоги з 27.02.2020 повинна здійснюватися за частиною 5 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі по тексту - Закон № 3551-ХІІ), в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 року № 367-XIV.

Отже, зменшивши позивачу, як учаснику бойових дій, виплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2023 рік до 1000,00 грн, замість належних п`яти мінімальних пенсій за віком (10465,00 грн), відповідач діяв неправомірно, у зв`язку із чим наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 по справі № 440/10226/24, зокрема, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/10226/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 по справі № 440/10226/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху.

Встановлено позивачу строк для усунення недоліку - п`ять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Повідомлено, що недоліки необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску із заявленими позовними вимогами.

Роз`яснено позивачу, що у разі не усунення недоліку позовної заяви, вона буде залишена без розгляду.

На виконання вимог зазначеної ухвали позивачем подано до канцелярії Полтавського окружного адміністративного суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та уточнення позовних вимог.

В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду зазначено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача із заявами, у яких просив нарахувати та виплатити разову грошову виплату до Дня Незалежності України за 2023 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та здійснити виплату суми недоплаченої частини такої грошової виплати. Вказані звернення направлялись за двома юридичними адресами, у тому числі і 20.04.2024 за новою, вказаною на офіційній інтернет сторінці відповідача, однак, відповіді на такий запит ГУ ПФУ в Полтавській області не надало та не здійснило перерахунку спірної виплати. Враховуючи викладене, вважав, що строк звернення до суду розпочав свій перебіг з 21.04.2024 та мав закінчитися 21.10.2024. При цьому з вказаним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 26.08.2024, що свідчить про дотримання ним шестимісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України.

Крім того, зазначив, що запровадження на території України воєнного стану з 24.02.2022 є поважною причиною для продовження строків позовної давності на строк його дії, а тому позивач може звернутись з таким позовом і після закінчення дії воєнного стану.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 по справі № 440/10226/24 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 у справі № 440/10226/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Справу № 440/10226/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про безпідставне неврахування судом першої інстанції тих обставин, що позивач є учасником бойових дій, який у зв`язку із військовою агресією рф мобілізований до лав Збройних Сил України та продовжує проходити військову службу з 24 лютого 2022 року. Зауважив, що відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24 лютого 2022 року №32/321/501/13т, з 24 лютого 2022 року в Україні введено режим воєнного стану, у зв`язку з чим, особовий склад Збройних Сил України переведено на казармений стан (військовослужбовці не мають можливості вільного пересування за межами місця служби та виконують службові обов`язки безперервно, перебуваючи у постійній бойовій готовності, без вихідних днів та можливості вирішення особистих питань поза місцем проходження служби), що обґрунтовано широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України та унеможливило вчасне звернення позивача до суду.

З посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.09.2022 по справі № 500/1912/22, зазначив, що вищенаведені обставини можуть свідчити про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, встановлених частиною другою статті 122 КАС України.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що щороку до Дня Незалежності України особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Відповідно до пункту 4 Постанови № 754, 1 листопада поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України і до якого особа могла очікувати на отримання більшої суми, ніж їй була нарахована.

З урахуванням приписів статі 120 Кодексу адміністративного судочинства України, перебіг шестимісячного строку звернення до суду з позовом, встановлений законом, розпочався 02.11.2023 та закінчився відповідно 02.05.2024.

Позивач, з вищенаведеними позовними вимогами звернувся до суду лише 24.08.2024 (згідно з поштовим трекінгом на конверті), тобто з порушенням шестимісячного строку звернення до суду.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод для звернення до суду протягом встановленого законом строку, оскільки перебіг строку звернення до суду з таким позовом слід обраховувати з 1 листопада відповідного року, за який виплачується разова грошова допомога, водночас, позивач звернувся до суду лише 24.08.2024, чим порушив приписи частини 2 статті 122 КАС України.

При цьому, суд вважав, що направлення позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області заяви від 20.04.2024 з вимогою здійснити нарахування та виплату недоплаченої разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік та не отримання на таку заяву жодної відповіді не змінює моменту, з яким законодавство пов`язує початок перебігу строку звернення до суду з цим позовом, а лише свідчить про час, коли позивач виявив належну зацікавленість до своїх прав та почав вчиняти активні дії щодо реалізації таких прав, а тому внаслідок таких дій у позивача штучно збільшився строк звернення до суду.

Крім того, суд критично оцінив доводи позивача про неможливість вчасного звернення ОСОБА_1 до суду у зв`язку із запровадженим на території України воєнного стану, оскільки сам лише факт запровадження останнього не може бути підставою для поновлення строку у всіх абсолютно випадках.

Враховуючи, що запровадження воєнного стану, його дія на території України і станом на день подання позовної заяви жодним чином не завадило позивачу звернутися до суду з цим позовом 24.08.2024, суд дійшов висновку, що наведені у заяві про поновлення строку звернення до суду обставини про наявність поважних причин для пропуску ОСОБА_1 такого строку не містять достатніх та переконливих аргументів на підтвердження об`єктивних, непереборних та істотних перешкод для звернення до суду протягом встановленого законом строку, носять суб`єктивний характер та не є підставою для поновлення строку звернення до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з частинами першою, другою статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:

1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;

2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);

3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;

4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;

5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

За визначенням, наведеним у частині 6 статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 вказаної вище статті).

Отже, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій, і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щороку до Дня Незалежності України особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 754 грошова допомога виплачується до 24.08.2023.

Відповідно до пункту 4 Порядку №754 отримувачі грошової допомоги, зокрема ті, що набули відповідного статусу згідно із статтями 6, 7, 9, 10, 10-1, 11 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту до 24 серпня поточного року включно, яким грошову допомогу не виплачено станом на 1 жовтня, мають право звернутися щодо її виплати до Пенсійного фонду України (його територіального органу за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) та отримати її до 1 листопада поточного року.

За змістом наведених норм отримувачі грошової допомоги, яким її не виплачено чи виплачено у меншому розмірі, можуть обґрунтовано сподіватись на її виплату в повному розмірі до 01.10.2023.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем зазначену допомогу отримано у визначені законом строки, незгода позивача у межах спірних правовідносин пов`язана лише з її розміром.

За змістом пункту 4 Порядку № 754 строк отримання допомоги продовжується до 01 листопада лише за умови звернення щодо її виплати до Пенсійного фонду України.

Оскільки протягом жовтня 2023 року позивач не звертався до Пенсійного фонду України з питань виплати спірної грошової допомоги, то кінцевим строком виплати є саме 01.10.2023.

Отже, в силу приписів частини 2 статті 122 КАС України, позивач мав звернутись до суду з вказаними позовними вимогами не пізніше 02.04.2024, однак реалізував таке право лише 24.08.2024, тобто з порушенням шестимісячного строку звернення до суду.

Покликання позивача в обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду на те, що строк звернення до суду необхідно рахувати з 21.04.2024 (дня, наступного за днем звернення ОСОБА_1 до ГУ ПФУ а Полтавській області) є безпідставним, оскільки пунктом 4 Постанови № 754 передбачено кінцевий термін виплати грошової допомоги саме 01.10.2023, а звернення до відповідача у разі неотримання такої допомоги за вказаною нормою лише протягом жовтня 2023 року.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.10.2024 по справі № 460/4828/24 щодо кінцевого строку, до якого могла бути здійснена виплата вказаної грошової допомоги, і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.

Колегія суддів враховує, що Верховний Суд у справі № 240/12017/19 від 31 березня 2021 року відступив від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29 жовтня 2020 року у справі № 816/197/18, від 20 жовтня 2020 року у справі № 640/14865/16-а, від 25 лютого 2021 року у справі № 822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, та дійшов такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України у спорах цієї категорії:

- для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів;

- позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів;

- при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду;

- в той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

З огляду на вищевикладені висновки Верховного Суду, колегія суддів зауважує, що направлення позивачем листа відповідачу у квітні 2024 року не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Отже, позивач не навів змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не довів, що в цій справі можливість вчасного подання ним позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від його волевиявлення.

Натомість пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку позивача щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.

Таку ж позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22.

З приводу аргументів позивача про неможливість звернення до суду через запроваджений військовий стан та проходження ним військової служби з 24.02.2022 по теперішній час, колегія суддів зазначає наступне, що питання щодо поновлення строку звернення до суду у випадку його пропуску з причин пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні було предметом дослідження Верховним Судом, зокрема у постановах від 04 квітня 2023 року у справі № 140/1487/22, від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18, від 23 грудня 2022 року у справі № 760/5369/19, від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, від 02 червня 2022 року у справі у №757/30991/18-а.

Так, у вищевказаних постановах Верховний Суд зауважив, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною.

Колегія суддів резюмує, що, дійсно, введений в Україні воєнний стан суттєво ускладнив повноцінну життєдіяльність країни в цілому. Між тим, сама по собі ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, і підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

У цій справі позивачем не наведено належних обґрунтувань відносно того, яким чином введення на території України воєнного стану вплинуло на неможливість своєчасного звернення до суду з даним позовом. Стверджуючи про переведення військовослужбовців на казармений режим та неможливість вільного пересування не підтверджені жодними належними доказами, зокрема щодо застосування таких обмежень до позивача.

Крім того, слід зауважити, що такі обмеження жодним чином не завадили позивачу звертатись до ГУ ПФУ в Полтавській області з відповідним запитом 20.04.2024 та направити позовну заяву до Полтавського окружного адміністративного суду 24.08.2024, тобто під час дії на території України воєнного стану.

Жодних підтверджень того, що у період з жовтня 2023 року по серпень 2024 року позивач приймав участь у бойових діях або був залучений до заходів, спрямованих на стримування збройної агресії Російської Федерації матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не конкретизував межі впливу запровадження воєнного стану на можливість своєчасного звернення до суду та не надав належних і допустимих доказів на підтвердження таких обставин.

Колегія суддів зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Разом з цим, наведені позивачем обставини, якими обґрунтовано поважність причин пропуску строку звернення до суду, не пов`язані з об`єктивними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне подання позовної заяви, а тому колегія суддів дійшла висновку про неповажність наведених позивачем причин та відсутності підстав для поновлення строку на звернення до суду.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі Перетяка та Шереметьєв проти України від 21 грудня 2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22 - 23 рішення у справі Мельник проти України від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо дотримання процесуальних строків.

Таким чином, особа, яка має намір подати позов, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, у тому числі процесуальних строків її подачі.

Отже, враховуючи, що позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами, не наведено будь-яких інших обґрунтувань та не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду не є поважними, а тому наявні підстави для застосування до позовної заяви ОСОБА_1 положень пункту 7 частини 1 статті 240 КАС України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає обставин, які б давали підстави ставити під сумнів правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з вищезазначених підстав не спростовують правомірності висновку суду першої інстанції про залишення позову без розгляду.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 по справі № 440/10226/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.М. Макаренко С.П. Жигилій