Справа № 578/697/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 р.Справа № 578/697/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 30.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Косар А.І., вул. Вокзальная, 18, смт. Краснопілля, Краснопільський, Сумська, 42400, по справі № 578/697/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області , поліцейського СРПП ВП №2 (с. Краснопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області молодший лейтенант поліції Мінченка Сергія Вікторовича

про скасування постанови про притягення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, апелянт) звернувся до Краснопільського районного суду Сумської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі відповідач1, ГУ НП в Сумській області), поліцейського СРПП ВП №2 (с. Краснопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області молодшого лейтенанта Мінченка Сергія Вікторовича (далі відповідач 2, поліцейський Мінченко С.В.), в якому просив суд скасувати постанову поліцейського Мінченка С.В. серія ЕНА № 2611761 від 15.07.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення /далі - КУпАП/.

Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 30 грудня 2024 року по справі № 578/697/24 - залишено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі Серія ЕНА № 2611761 від 15.07.2024 поліцейського Мінченка С.В. без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справ, невідповідність висновків просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт стверджує, що висновки суду першої інстанції є помилковими, адже поза увагою суду залишено істотні обставини, які, на переконання апелянта мають значення для правильного вирішення цієї справи. Стверджує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки спірним правовідносинам. Вказує, що відповідно до тлумачення ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), наданого Конституційним Судом України у рішенні від 23.12.2014 № 7-рп/2014, транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо). У зв`язку з цим вказує, що він керував (без оформленого полісу (сертифікату) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) транспортним засобом, який належить його сину.

Вважає, що оскільки він та його син мають статус учасників бойових дій, що підтверджується відповідними посвідченнями, наданими до суду першої інстанції, вони звільняються як від обов`язку оформлення полісу (сертифікату) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, так і від наслідків його не оформлення у вигляді притягнення до адміністративної відповідальності у формі накладення штрафу.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, відповідно до ст. 268 КАС України.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорено сторонами.

Згідно з копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія ЕНА № 2611761, дата розгляду 15.07.2024 15:53:37, місце розгляду Сумська область, Сумський район, селище Краснопілля, вулиця Перемоги, 4, поліцейським Мінченком С.В. розглянуто справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Краснопілля Сумської області, посвідчення водія НОМЕР_1 , транспортний засіб ВАЗ 211540 номерний знак НОМЕР_2 , належить ОСОБА_2 . Суть і обставини правопорушення: 15.07.2024 о 15:47:53 селище Краснопілля вулиця Перемоги, 4, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 211540 номерний знак НОМЕР_2 , не маючи при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1.г ПДР, та накладено штраф у розмірі 425 грн за частиною першою статті 126 КУпАП /ас 51/.

Відповідно до копії посвідчення Серія НОМЕР_3 , виданого 27 квітня 2017 року на ім`я ОСОБА_1 , останній має статус учасника бойових дій /ас 22/.

Відповідно до копії посвідчення Серія НОМЕР_4 , виданого 27 березня 2015 року на ім`я ОСОБА_2 , останній має статус учасника бойових дій /ас 23/.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , ОСОБА_2 є власником транспортного засобу: реєстраційний номер НОМЕР_2 ; Марка ВАЗ 211540 /ас 25/.

Відмовляючи у задоволенні позову позовних вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, але він не є власником транспортного засобу ВАЗ 211540 номерний знак НОМЕР_2 , і на нього не розповсюджуються правила встановлені у пункті 13.1 статті 13 Закону № 1961-IV.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі - ПДР).

Згідно з п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.1 (а, б, ґ) ПДР встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту технічний талон); чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до п. 2.4 ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Пунктом 2.1 ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно зі ст. 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Частиною 2 ст. 21 Закону № 1961-IV передбачено, що відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень Правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод здійснюється контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

При цьому, частиною 3 статті 21 Закону № 1961-IV встановлено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Разом з тим стаття 13 Закону № 1961-IV визначає особливості страхування цивільно-правової відповідальності окремих категорій громадян України.

Так, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом (п. 13.1 ст. 13 Закону № 1961-IV).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що офіційне тлумачення положень п. 13.1 ст. 13 Закону № 1961-IV дано в Рішенні Конституційного Суду України від 23.12.2014 № 7-рп/2014.

Зокрема, в Рішенні Конституційного Суду України від 23.12.2014 №7-рп/2014 зазначено, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо).

Відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Матеріалами справи підтверджується, що постановою поліцейського Мінченка С.В. серії ЕНА № 2611761 від 15.07.2024 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП за те, що він 15.07.2024 о 15:47:53 у селищі Краснопілля вулиця Перемоги, 4, керував транспортним засобом ВАЗ 211540 номерний знак НОМЕР_2 , не маючи при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1.г ПДР.

При цьому, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням Серія НОМЕР_3 , виданого 27 квітня 2017 року, отже в силу п. 13.1 ст. 13 Закону № 1961-IV він, як учасник бойових дій звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Водночас, позивач є водієм в розумінні Правил дорожнього руху, на що вказує посвідчення водія серії та має в користуванні транспортний засіб ВАЗ 211540 номерний знак НОМЕР_6 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію останнього. Крім того, такий транспортний засіб належить сину позивача - ОСОБА_2 , який також є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням Серія НОМЕР_4 , виданим 27 березня 2015 року.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність порушення позивачем вимог ч.1 ст.126 КУпАП.

Як наслідок, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає наявними підстави для її задоволення та задоволення позовних вимог в цілому.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування постанови Серія ЕНА № 2611761 та для закриття справи про адміністративне правопорушення.

Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладеного та на підставі п.4 ч.1 ст. 317 КАСУ колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду І інстанції скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. 9, 243, 308, 310, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 30 грудня 2024 року по справі № 578/697/24 скасувати.

Ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського СРПП ВП №2 (с. Краснопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області молодшого лейтенанта Мінченка Сергія Вікторовича серія ЕНА № 2611761 від 15.07.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк