Справа № 160/33930/24
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Олійник В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
24 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 щодо незадоволення рапорту про звільнення на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» поданого від 01.11.2024 р.
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити мене, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у порядку встановленому законодавством.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
27 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з заявою про забезпечення позову вх.№5710/25, в якій просить:
заборонити вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_2 для проходження військової служби до іншого місця служби або до інших військових частин, формувань (об`єднань, з`єднань, підрозділів, органів управління, тощо) до моменту набрання законної сили рішенням у цій справі наступним особам: командування військової частини НОМЕР_1 , всім іншим компетентним особам, які уповноважені вживати заходів щодо переміщення ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, формування (об`єднання, з`єднання, частин, підрозділів, органів управління, тощо).
В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивачем зазначено наступне.
ОСОБА_1 подав рапорт разом з нотаріально завіреними копіями додатків на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», який був зареєстрований від 01.11.2024 року.
Мати позивача - ОСОБА_3 відповідно до довідки до акту медико-соціальної експертної комісії серія 12 ААД №098587 має другу групу інвалідності.
Відповідно до висновку ЛКК від 29.07.2024 року №4881 ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду.
Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 виданим Південним відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) підтверджується, що батько позивача - ОСОБА_4 помер.
Відповідно до довідки про склад задекларованих осіб у жилому будинку (частині будинку) виданої ОСОБА_3 від 01.10.2024р. № 24/5136 зазначається, що за адресою: АДРЕСА_1 задекларовано/зареєстровано дві особи: 1) ОСОБА_3 , 2) ОСОБА_1 .
Згідно з частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
При цьому, відповідно до частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Враховуючи той факт, що позовну заяву до відповідача щодо бездіяльності подано в процесі переміщення, а також порушення порядку переміщення військовослужбовців Державної спеціальної служби транспорту, встановленого Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою Наказом Міністерства оборони України №170 від 10 квітня 2009 року, на час розгляду справи існує необхідність вжити заходів забезпечення позову, оскільки переведення позивача до іншого місця служби може суттєво ускладнити або навіть унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цією заявою.
Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд враховує наступне.
Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Положеннями частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Аналіз наведених вище норм права дозволяє зробити висновок, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа або до якого буде подано адміністративний позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову.
Для задоволення судом заяви про забезпечення адміністративного позову заявник має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви належними та допустимими доказами та довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з частиною 6 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.
Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.
Таким чином, при вирішенні питання щодо необхідності забезпечення позову має враховуватися предмет позову, підстави звернення до суду, співрозмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи, а також забезпечення дотримання пропорційного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для позивача та інших заінтересованих осіб внаслідок невжиття таких заходів.
Водночас, забезпечення позову в адміністративній справі є надання тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
Предметом спору у даній справі є визнання протиправною відмови військової частини НОМЕР_1 щодо незадоволення рапорту про звільнення на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» поданого від 01.11.2024 року та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у порядку встановленому законодавством.
У той же час у вказаній заяві позивач просить до розгляду справи по суті заборонити вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_2 для проходження військової служби до іншого місця служби або до інших військових частин, формувань (об`єднань, з`єднань, підрозділів, органів управління, тощо) до моменту набрання законної сили рішенням у цій справі наступним особам: командування військової частини НОМЕР_1 , всім іншим компетентним особам, які уповноважені вживати заходів щодо переміщення ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, формування (об`єднання, з`єднання, частин, підрозділів, органів управління, тощо).
Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні, оскільки позивачем не наведено підстав наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, не вказано також підстави, які б свідчили про ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.
Відтак, оцінка правомірності розгляду рапорту про звільнення на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» поданого від 01.11.2024 року підлягає з`ясуванню під час розгляду справи по суті та буде надана судом за результатами розгляду справи.
Заборона вчиняти дії пов`язані з переміщенням ОСОБА_1 під час воєнного стану, про яке просить позивач, на думку суду, не є співмірним (в межах поданої позовної заяви) з питанням оскарження нерозглянутої заяви в межах звернення позивача до відповідача.
Суд також враховує, що відповідно до пункту 10 частини 3 статті 151 КАС України, не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Відповідно до частини 5 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Згідно частин 1, 2 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 150, 154, 156, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову - відмовити.
Відповідно до частини 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Апеляційна скарга подається до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Ухвала набирає законної сили у порядку та у строки встановлені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник