Справа № 420/16077/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо перерахунку стажу роботи, з урахуванням пільгового стажу, як реабілітованої;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок стажу роботи з урахуванням пільгового стажу реабілітованого та здійснити перерахунок пенсії з 29.02.2023 року на підставі ст. 84, 98 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та надалі проводити виплату перерахованої пенсії з індексацією, згідно з законодавством, та виплату недоотриманої пенсії з 29.02.2023 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона отримує пенсію за віком. Одеською регіональною комісією з реабілітації жертв політичних репресій 23.11.2020 року була видана довідка, що вона є реабілітованою відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років». На засланні перебувала в Алтайському краї з 06.07.1949 року по березень 1958 року.

Враховуючи, що за ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст.6 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій 1917-1991 року» час перебування на засланні, реабілітованим додається до робочого стажу в потрійному розмірі, позивач звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про перерахунок її стажу роботи, з урахуванням пільгового стажу.

Водночас, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом від 12.03.2024 року відмовило позивачу, посилаючись на те, що відсутні підстави для перерахунку її пенсії з врахуванням до стажу роботи часу відбування нею покарання у засланні у потрійному розмірі у період з 1949 року по 1958 року.

Вважаючи вищевказану відмову пенсійного органу протиправною, позивач звернулась із даним позовом до адміністративного суду.

Ухвалою суду справу №420/16077/24 було прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачам запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

Під час розгляду справи до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає, та зазначає, що аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що достатньою та необхідною правовою підставою для зарахування до страхового стажу особи, який заховується при призначенні їй пенсії, періоду відбування покарання у відповідному закладі обмеження чи позбавлення волі є наявність сукупності двох умов: 1) підтвердження трудового стажу особи відповідною довідкою; 2) сплата страхових внесків протягом такого періоду. Однак, у матеріалах пенсійної справи містяться дані про те, що позивачка зазнала політичних репресій як член сім?ї, яку було примусово переселено. Також відсутні належні докази, які б підтверджували роботу позивача у спецпоселенні, оскільки вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а у період заслання (з 1949 року до 1958 року) була ще малолітньою та неповнолітньою особою, з огляду на що за цей період трудового стажу вона не набула, а тому правові підстави для пільгового обчислення (у потрійному розмірі) періоду знаходження позивача на спецпоселенні відсутні. За таких умов, за відсутності відомостей про періоди трудового стажу позивача у період з липня 1949 по березень 1958 відсутні підстави для розрахунку страхового стажу на інших умовах, ніж це здійснено Головним управлінням.

Ухвалою суду від 08.10.2024 року провадження у справі №420/16077/24 було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст.236 КАС України та в подальшому поновлено ухвалою суду від 11.11.2024 року після виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області доручення суду та надання до суду матеріалів пенсійної справи позивача.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Рішення у справі винесено з урахуванням часу перебування головуючого у справі у відпустці та на лікарняному у грудні 2024 року та січні 2025 року.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримує пенсію за віком та перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, що відповідачем за час розгляду справи не заперечувалось.

Позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», що підтверджується посвідченням № НОМЕР_1 , виданим Великодолинською селищною радою від 28.04.2021 року.

Згідно довідки про реабілітацію від 23.10.2009 року за №8/4-С-52, виданої Управлінням інформації та оперативного обліку Міністерства внутрішніх справ Республіки Молдова, ОСОБА_1 знаходилась у спецпоселенні з 06.06.1949 року по 27.02.1958 року в Алтайському краї, та визнана реабілітованою.

Відповідно до довідки Одеської регіональної комісії з реабілітації жертв політичних репресій від 23.11.2020 року, виданої на ім`я позивача, вона у 1949 році за рішенням позасудового органу була виселена разом з батьками з Молдавської РСР на спецпоселення до Алтайського краю за політичними мотивами.

Враховуючи вищевказані обставини, позивач 15.02.2024 року (дата звернення відповідачем не заперечувалась) звернулась із заявою до відповідача про перерахунок її стажу роботи, з урахуванням пільгового стажу реабілітованої з 01.01.2024 року.

Водночас, листом від 12.03.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило позивача, що відсутні законні підстави для перерахунку її пенсії з врахуванням до стажу роботи часу відбування нею покарання у засланні у потрійному розмірі у період з 1949 року по 1958 року.

Не погоджуючись із зазначеною відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо проведення перерахунку пенсії, позивач звернулась до адміністративного суду за захистом власних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзив та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1058-IV пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до положень абзацу першого частини 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

З метою встановлення порядку реабілітації репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, відновлення їхніх політичних, соціальних, економічних та інших прав, визначення порядку відшкодування шкоди було прийнято Закон України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17.04.1991 року №962-XII (далі Закон №962-XII).

За ст.1-1 Закону №962-XII закріплено, що заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Згідно п.1) ст.1-2 Закону №962-XII реабілітованими визнаються особи, які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання.

За п.5) ст.2 Закону №962-XII заслання визнається формою репресій.

Відповідно до ст.6 Закону №962-XII реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими органами відповідних сільських, селищних, міських рад, у тому числі обраними об`єднаними територіальними громадами.

За п.2.13 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, закріплено, що за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі статтею 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Як вбачається з довідки про реабілітацію від 23.10.2009 року за №8/4-С-52 Управління інформації та оперативного обліку Міністерства внутрішніх справ Республіки Молдова, довідки Одеської регіональної комісії з реабілітації жертв політичних репресій від 23.11.2020 року, наявних в матеріалах пенсійної справи позивача, ОСОБА_1 знаходилась у спецпоселенні з 06.06.1949 року по 27.02.1958 року в Алтайському краї, та визнана реабілітованою. Зазначені обставини відповідачем не оспорювались.

За ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року 1788-XII (далі Закон 1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ст.58 Закону 1788-XII громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Приписи статті 58 Закону 1788-XII корелюються із приписами статті 6 Закону №962-XII, де також зазначено, що реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Аналізуючи вищевказане суд доходить висновку, що особи, які були примусово виселені з місця їх постійного проживання до спецпоселення у іншу місцевість (заслання), внаслідок визнання їх позасудовим органом з політичних мотивів, які в подальшому були реабілітовані, мають право на зарахування до їх трудового стажу періоду перебування у засланні у потрійному розмірі.

При цьому наведені вище положення законодавства не ставлять у залежність набуття особою вказаного права від її віку або статусу, оскільки у даному випадку мова йде про загальні права реабілітованих осіб, з огляду на що суд критично ставиться до посилань відповідача у відзиві на те, що позивач у період перебування у засланні була ще малолітньою особою, а тому немає права на зарахування вказаного періоду до страхового стажу.

Разом з тим, на думку суду, позивач разом зі своєю родиною була примусово виселена до спецпоселення, тобто відповідно до статті 1 Закону №962-ХІІ перебувала у засланні та набула статусу реабілітованої особи, що підтверджується відповідним посвідченням, а тому відповідно до статті 6 Закону №962-ХІІ та статті 58 Закону №1788-XII має право на зарахування у потрійному розмірі до її стажу, що дає право на призначення пенсії, періоду перебування у засланні з 06.06.1949 року по 27.02.1958 року.

Судом також встановлено, що зі змісту листа пенсійного органу від 12.03.2024 року №7843-6433/К-02/8-1500/24 взагалі не вбачається чіткої підстави для відмови у зарахуванні до стажу позивача часу її перебування у засланні до спецпоселення з 06.06.1949 року по 27.02.1958 року в Алтайському краї.

При цьому суд при вирішенні справи виходить із того, що викладена у зазначеному листі відповідача відмова є актом індивідуальної дії.

На думку суду правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований.

Головною рисою такого акту є його конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових обов`язків, обумовлених цими актами; при цьому за умов відповідності такого акту нормам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 23.10.2018 у справі №822/1817/18, від 21.05.2019 у справі №0940/1240/18, від 02.07.2019 у справі №140/2160/18.

Натомість, оскаржувана відмова пенсійного органу не відповідає критеріям чіткості та повноти акту індивідуальної дії, що породжує його неоднозначне трактування.

Зазначений висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року є джерелом права.

У рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року; «Тошкуце та інші проти Румунії», заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на наявність у позивача права на зарахування у потрійному розмірі до її стажу роботи періоду перебування у засланні з 06.06.1949 року по 27.02.1958 року до Алтайського краю, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача шляхом визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до її стажу у потрійному розмірі часу перебування у засланні, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, відповідно до вимог статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Також суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити зарахування часу перебування ОСОБА_1 у засланні до її стажу роботи у потрійному розмірі, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, відповідно до вимог статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням перерахованого стажу роботи з 01.02.2024 року.

Разом з тим, суд відмовляє у вимогах позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з 29.02.2023 року, оскільки за ст.84 Закону 1788-XII перерахунок призначеної пенсії провадиться з таких строків: при виникненні права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15-го числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15-го числа. За час розгляду справи судом встановлено, що позивач з відповідною заявою про перерахунок пенсії звернулась 15.02.2024 року, а тому перерахунок призначеної пенсії має бути проведено з першого числа місяця, в якому позивач звернулась за перерахунком пенсії. Крім того, позивач за час розгляду справи не надала жодних обґрунтувань та правових підстав щодо необхідності здійснення перерахунку її пенсії з 29.02.2023 року. При цьому при зверненні із заявою до пенсійного органу вона просила перерахувати її пенсію з 01.01.2024 року

Також, як передчасні не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача провести перерахунок її пенсії з індексацією, а також провести виплату недоотриманої пенсії, оскільки перерахунок пенсії із врахуванням періоду перебування позивача у засланні до її стажу у потрійному розмірі ще не був здійснений, виплати перерахованого розміру пенсії не проведено, а тому права позивача в цій частині пенсійним органом не порушені. Водночас суд зазначає, що у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, а тому суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем було сплачено судовий збір за подання даного адміністративного позову суду, що підтверджується матеріалами справи.

На підставі вищезазначеного, враховуючи наявність підстав для задоволення основної позовної вимоги позивача, суд вважає за необхідне стягнути на її користь 1 211,20 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до її стажу роботи у потрійному розмірі часу перебування у засланні, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, відповідно до вимог статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити зарахування часу перебування ОСОБА_1 у засланні до її стажу роботи у потрійному розмірі, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, відповідно до вимог статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням перерахованого стажу роботи з 01.02.2024 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький