Справа № 759/25351/24
Суддя: Горбенко Н. О.
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/25351/24

пр. № 2-а/759/57/25

28 січня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Натальчук А.І., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 23.04.2024 року ОСОБА_1 самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 уточнив військово-облікові дані та був направлений для проходження медичного огляду. 24.04.2024 року ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію про що отримав Довідку №28/15685 військово-лікарської комісії від 24.04.2024 року та отримав відстрочку на місяць, до 24.05.2024 року для оформлення документів щодо інвалідності дитини. 26.04.2024 року отримав повістку №205/04/64259 з вимогою прибути 27.05.2024 року на 9 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 з метою уточнення військово-облікових даних, проходження медичного огляду. Позивач зазначає, що 27.05.2024 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час очікування черги, йому стало погано (як стало пізніше відомо, підвищився тиск) з приводу чого він повідомив чергових працівників ТЦК, зателефонував до сімейного лікаря, яка призначила йому прийом, про те що їде в лікарню, він повідомив чергових працівників ТЦК та поїхав до лікаря. У період з 27.05.2024 по 07.06.2024 року він перебував на лікарняному через захворювання загального характеру. 18.07.2024 року ОСОБА_1 отримав бронювання до 18.07.2025 року.

За свідченнями позивача, 10.08.2024 року йому зателефонував дільничний і повідомив, що його оголошено в розшук за неявку 27.05.2024 року по повістці і йому потрібно невідкладно з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 10.08.2024 року позивач з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де офіцер адміністративного відділення ОСОБА_2 склав відносно нього Протокол №2018 про адміністративне правопорушення, через те, що він не з`явився у зазначений термін по повістці на 09 год. 00 хв. 27.05.2024 року, чим порушив обов`язок встановлений частиною 3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - з`явитись до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Позивач зазначає, що в Протоколі було вказано, що до ІНФОРМАЦІЯ_2 його було доставлено працівниками поліції. В графі Пояснення і зауваження щодо змісту протоколу ОСОБА_1 зазначив: «з правопорушенням не погоджується, т.як під час стояння в черзі у ТЦК стало погано і я звернувся до лікаря, маю клопотання - справу розглядати в моїй присутності», однак розгляд справи про адміністративне правопорушення відбулось без присутності позивача.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, 15 серпня 2024 року, начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 прийнято постанову №1712 відносно ОСОБА_1 , який скоїв адміністративне правопорушення, що передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та постановив накласти на громадянина ОСОБА_1 штраф у сумі 25 500,00 грн.

Зі спірною Постановою про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст. 210-1 КУпАП від 15 серпня 2024 року, ОСОБА_1 не погоджується оскільки за його переконанням: 1) відсутня подія та склад адміністративного правопорушення, що призвело до незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за неіснуюче правопорушення, якого позивач не вчиняв; 2) існували поважні причини неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених органів (через хворобу) про що було особисто повідомлено працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 3) за положеннями ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень передбачених ст. 210-1 КАС України, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, підтвердних документів про отримання особою виклику; 4) суть адміністративного правопорушення викладеного у спірній Постанові не відповідає обов`язку що визначений в ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

На підставі викладеного, просив суд визнати протиправними та скасувати Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_4 №1712 від 15 серпня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у сумі 25 500,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

12 грудня 2024 року представник позивача - адвокат Левченко С.Ю. подала заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року визнано причину пропуску строку на оскарження Постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_5 №1712 від 15 серпня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у сумі 25 500,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - поважною та поновлено пропущений строк на її оскарження. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі 16.12.2024 року у свій електронний кабінет, про що свідчить наявна у матеріалах справи довідка про доставку електронного документу.

Примірник позовної заяви відповідач також отримав у свій електронний кабінет 04.12.2024 року, про що свідчить наявна у матеріалах справи довідка про доставку електронного документу.

Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Зважаючи на викладене, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , який проживає: АДРЕСА_2 повідомлено про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 27.05.2024 року о 09 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане вбачається із повістки №205/04/64259.

Позивач підтвердив факт належного повідомлення про обов`язок з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 27.05.2024 року о 09 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 .

10 серпня 2024 року складено протокол №2018 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за фактом того, що 10.08.2024 року о 11 годині 47 хвилин в м. Києві по вул. Павла Глазового 1, встановлено, що громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було доставлено працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 через те, що не з`явився у зазначений термін по повістці на 27.05.2024 о 9 годині 00 хвилин. Військовозобов`язаний оповіщений 26.04.2024 о 9 годині 30 хвилин належним чином під його особистий підпис. Своїми діями ОСОБА_1 порушив обов`язок встановлений частиною 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки). Таким чином встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , порушив законодавство про мобілізацію під час дії особливого періоду.

В графі «Пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративною відповідальності» ОСОБА_1 зазначив наступне: «з правопорушенням не погоджуюсь, т.як під час стояння в черзі у ТЦК стало погано і я звернувся до лікаря. Маю клопотання справу розглядати в моїй присутності».

15 серпня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено постанову №1712 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за фактом того, що громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було доставлено працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 через те, що не з`явився у зазначений термін по повістці на 27.05.2024 о 9 годині 00 хвилин. Військовозобов`язаний оповіщений 26.04.2024 о 9 годині 30 хвилин належним чином під його особистий підпис. Своїми діями ОСОБА_1 порушив обов`язок встановлений частиною 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки). Таким чином встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , порушив законодавство про мобілізацію під час дії особливого періоду.

Вказаною постановою на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 500,00 грн.

Позивач із постановою №1712 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення не погоджується та просить суд визнати її протиправною та скасувати, а провадження у справі закрити.

У відповідності до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Матеріали справи не містять доказів того, коли ОСОБА_1 отримав зазначену постанову.

Позивач вказав, що не отримував Постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_5 №1712 від 15 серпня 2024 року, а дізнався про її існування 19 листопада 2024 року в додатку Монобанк та Приватбанк, куди прийшли сповіщення про отримання запиту від виконавчої служби на надання списку рахунків та накладення арешту на кошти, що змусило позивача переглянути в «Дії» розділ «Виконавчі провадження», де він побачив відкрите 18 листопада 2024 року виконавче провадження від державного виконавця Святошинського ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м.Київ) 76586578.

ОСОБА_1 у поданому позові стверджував, зокрема, що існували поважні причини його неприбуття у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених органів (через хворобу), про що було особисто повідомлено працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 .

До матеріалів позовної заяви долучено витяг з електронного реєстру листків непрацездатності від 12.08.2024 року, індексний номер витягу: 0225 1220 0220 2209, з якого встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 27.05.2024 року відкрито листок непрацездатності, який закрито 29.05.2024 року; 30.05.2024 року відкрито листок непрацездатності, який закрито 31.05.2024 року; 01.06.2024 року відкрито листок непрацездатності, який закрито 04.06.2024 року; 05.06.2024 року відкрито листок непрацездатності, який закрито 05.06.2024 року; 06.06.2024 року відкрито листок непрацездатності, який закрито 07.06.2024 року.

Доказів направлення вказаних листків непрацездатності до ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріали справи не містять.

Згідно із ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також установлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Статтею 235 КУпАП встановлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Згідно із ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. № 3543-XII (в подальшому Закон № 3543-XII), особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 р. № 1932 -ХІІ встановлено, що особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Закон № 3543-XIIзакріплює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до ст. 1 Закону № 3543-XII, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону № 3543-XII,загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону № 3543-XII, вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

Згідно із п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан.

Статтею 22 Закону № 3543-XIIвстановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно із абзацу 1 частини 2 статті 22 Закону № 3543-ХІІ, громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, а саме: нез`явлення за викликом до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Постановою №1712 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 25 500,00 грн. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за те, що він не з`явився у зазначений термін по повістці на 27.05.2024 о 9 годині 00 хвилин. Військовозобов`язаний оповіщений 26.04.2024 о 9 годині 30 хвилин належним чином під його особистий підпис. Своїми діями ОСОБА_1 порушив обов`язок встановлений частиною 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Визначальним для кваліфікації дій позивача щодо порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене під час дії особливого періоду, є факт неявки позивача у зазначений термін по повістці на 27.05.2024 року о 9 годині 00 хвилин.

ОСОБА_1 стверджує, що існували поважні причини його неприбуття у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених органів (через хворобу), про що було особисто повідомлено працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до абзацу 7 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Абзацами 10, 11 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка). У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 210-1 КУпАП (у редакції чинній на момент вчинення діяння) вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищезазначених правових норм у контексті спірних правовідносин слідує, що для висновку щодо правомірності оскаржуваної постанови необхідно встановити: факт отримання позивачем повістки для необхідності з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; факт відповідності змісту повістки вимогам законодавства; наявність поважних причин неприбуття позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк, визначений у повістці.

Судом встановлено, що обставина про отримання 26.04.2024 року ОСОБА_1 повістки №205/04/64259 про необхідність прибути о 09 годині 00 хвилин 27.05.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем не оспорюється.

ОСОБА_1 вказано, що він прибув до 27.05.2024 року у визначений час до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак, під час очікування черги, йому стало погано з приводу чого він повідомив чергових працівників ТЦК та поїхав у лікарню.

Суд зауважує, що жодного доказу того, що ОСОБА_1 прибув 27.05.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , суду не надано. Крім того, суду не надано і доказів того, що працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 було повідомлено про те, що позивач поїхав до лікарні.

Суду надано витяг з електронного реєстру листків непрацездатності від 12.08.2024 року, індексний номер витягу: 0225 1220 0220 2209.

Однак, позивач не виконав вимоги абзацу 11 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, тобто не пізніше 30.05.2024 року, не повідомив про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів, тобто не пізніше 03.06.2024 року.

Жодного доказу того, що позивач взагалі повідомив ІНФОРМАЦІЯ_3 про поважні причини своєї неявки 27.05.2024 року о 09 год. 00 хв. до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, матеріали справи не містять.

При цьому, хвороба позивача не може бути поважною причиною невиконання позивачем дій, визначених у абзаці 11 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які повинні були виконані позивачем у строк не пізніше 03.06.2024 року.

Крім того, після закриття листка непрацездатності 07.06.2024 року позивач не вчинив жодних дій для повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 про причини своєї неявки по повістці 27.05.2024 року.

Оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статті 283 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу, визначене у межах санкції, передбаченої частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Щодо посилання відповідача на ст. 258 КУпАП.

За змістом статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

Однак, 10 серпня 2024 року протокол №2018 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складено за його присутності, про що свідчить його підпис у вказаному протоколі.

Крім того, ОСОБА_1 під його підпис повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 09 год. 00 хв. 15 серпня 2024 року в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_3 , кабінет №110.

Таким чином, порушень вказаної норми судом не встановлено.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що постанова №1712 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від 15 серпня 2024 року, винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 , є правомірною, а підстави для її скасування відсутні, тому позов підлягає залишенню без задоволення.

Інші доводи позивача не спростовують його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2,4,8,17,33, 71, 86, 94,158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О. Горбенко