Справа № 440/6941/24
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 січня 2025 року м. ПолтаваСправа №440/6941/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби.

Позовні вимоги обґрунтував посиланням на те, що він 24.02.2022 призваний на військову службу під час мобілізації на період дії воєнного стану та до 07.05.2024 проходив військову службу, зокрема у період з 24.01.2023 до 07.05.2024 у Військовій частині НОМЕР_1 , а з 07.05.2024 виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 з огляду на звільнення з військової служби у відставку за станом здоров`я.

При звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу відповідач не нарахував та не виплатив ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, а на неодноразові звернення до командира військової частини отримав відмову, мотивовану відсутністю підстав для здійснення таких нарахувань.

Бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно позивач вважає протиправною, оскільки під час проходження військової служби його у повному обсязі не забезпечено предметами речового майна особистого користування.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 36-38/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що позивач проходив військову службу виключно у період дії воєнного стану, а тому не має права на отримання грошової компенсації у силу приписів пункту 29 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за №768/28898.

3. Процесуальні дії у справі, заяви учасників справи.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у порядку письмового провадження).

Ухвалами Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2024 відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_1 про розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників, а також про витребування доказів.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №580/5931/24.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 провадження у справі поновлено.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 залишено без розгляду заяви позивача про зміну предмета позову та про залучення до участі у справі третіх осіб.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення на відповідь, у яких учасники справи підтримали раніше висловлену позицію щодо вирішення спору.

У заяві від 16.07.2024 позивач наполягав на неврахуванні відзиву на позов /а.с. 100-101/, зазначивши, що його подано з пропуском строку, встановленого частиною першою статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Щодо цієї заяви позивача суд зауважує, що КАС України не передбачено наслідків пропуску відповідачем строку для подання відзиву на позов, тоді як відповідно до частини п`ятої статті 121 КАС України пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Крім того, представник відповідача у заяві від 17.07.2024 /а.с. 126-127/ зауважив, що уточнена позовна заява, подана позивачем до суду 12.06.2024 разом із заявою про усунення недоліків позовної заяви /а.с. 7-30/, отримана Військовою частиною НОМЕР_1 19.06.2024, а відзив на позовну заяву подано 03.07.2024, тобто з дотриманням строку, визначеного частиною першою статті 261 КАС України.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 зазначив, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За вищевикладених обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для повернення відзиву на позов відповідачу без розгляду, оскільки пропуск строку на подання відзиву на один календарний день з дати отримання ухвали про відкриття провадження у справі не є достатнім для позбавлення учасника справи права висловити ставлення до позовних вимог.

Щодо клопотання позивача про прийняття факту несвоєчасного подання відзиву на позов у якості визнання позову відповідачем, суд зауважує, що наведене у силу частини четвертої статті 159 КАС України є правом суду та не звільняє суд від обов`язку з`ясувати всі обставини справи на підставі повного та всебічного дослідження наданих учасниками справи доказів.

Тож у задоволенні заяви позивача від 16.07.2024 про повернення відзиву на позов відповідачу належить відмовити.

Так само суд визнав безпідставною вимогу представника відповідача, викладену в заяві від 17.07.2024, щодо повернення заяви позивача від 16.07.2024 як очевидно безпідставної, оскільки подання такої заяви є правом позивача, передбаченим статтями 44, 166 КАС України.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

А відповідно до частини другої статті 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів (...) з дня відкриття провадження у справі.

Зважаючи на подання сторонами заяв по суті справи до початку розгляду справи по суті, а також достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин для ухвалення рішення по суті позовних вимог, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Обставини справи

ОСОБА_1 , молодший сержант запасу, 24.02.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.02.2022 №37 призваний на військову службу під час мобілізації на період дії воєнного стану та призначений старшим стрільцем відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 18/.

У період з 24.02.2022 по 05.05.2022 позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 07.05.2022 по 19.01.2023 - у військовій частині НОМЕР_2 , а з 24.01.2023 до 07.05.2024 - у військовій частині НОМЕР_1 /а.с. 18-20/.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.05.2024 №129 сержанта ОСОБА_1 , такелажника взводу евакуаційної роти військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 06.05.2024 №63-РС, у відставку за підпунктом "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за станом здоров`я, з 07.05.2024 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 /а.с. 20, зі звороту/.

10.05.2024 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, у якій просив наказати начальнику речової служби військової частини видати йому довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, а її копію направити йому; видати наказ про нарахування і здійснення виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та здійснити виплату такої компенсації /а.с. 23, 24/.

Листом від 16.05.2024 відповідач повідомив, що згідно роз`яснення тимчасово виконуючого обов`язки начальника тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_4 від 12.12.2022 №763/1340 компенсація за недоотримане речове майно мобілізованим військовослужбовців не нараховується та не виплачується /а.с. 25/.

Стверджуючи про те, що відповідач безпідставно не здійснив нарахування й виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє донині.

За змістом абзацу четвертого статті 1 Закону України від 21.10.1993 №3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

За приписами частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон №2232-XII; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

У силу абзацу другого частини другої статті 2 Закону №2232-XII проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Як визначено частиною четвертою статті 2 Закону №2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 9-1 Закону №2232-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Тож визначення порядку виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України, який постановою від 16.03.2016 №178 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178).

Пунктом 2 Порядку №178 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

За змістом пункту 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.

Відповідно до пункту 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі спір виник з приводу наявності підстав для нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно.

Відповідач як у листі від 16.05.2024, так і у відзиві на позов заперечував наявність визначених законом підстав для виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, посилаючись на лист командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_4 від 12.12.2022 №763/2540, у якому зазначено про відсутність підстав для нарахування та виплати компенсації за недоотримане речове майно військовослужбовцям, що звільняються з військової служби після призову під час мобілізації на період дії воєнного стану.

Оцінюючи правомірність наведених доводів відповідача, суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Тож визначення порядку виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України, який постановою від 16.03.2016 №178 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (надалі - Порядок №178).

Пунктом 2 Порядку №178 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

За змістом пункту 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.

Відповідно до пункту 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

За обставин спору, що розглядається, відповідач заперечував наявність визначених законом підстав для виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, посилаючись на лист командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_4 від 12.12.2022 №763/2540, у якому зазначено про відсутність підстав для нарахування та виплати компенсації за недоотримане речове майно військовослужбовцям, що звільняються з військової служби після призову під час мобілізації на період дії воєнного стану.

Оцінюючи правомірність наведених доводів відповідача, суд виходить з таких міркувань.

Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за №768/28898).

Відповідно до пункту 1 Інструкції №232 зазначено, що вона визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових шпальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці).

Згідно з пунктом 4 Розділу ІІІ Інструкції №232 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Розділом V Інструкції №232 передбачено особливості речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період.

Зокрема, як визначено у абзаці одинадцятому пункту 29 розділу V Інструкції №232, у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.

З урахуванням наведеного суд звертає увагу на те, що наведеною вище нормою Інструкції №232 передбачено, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби в особливий період йому не видаються предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби.

Водночас, на переконання суду, немає підстав тлумачити наведену норму права у спосіб, запропонований відповідачем, а саме: за відсутності у військової частини обов`язку видати військовослужбовцю неотримані за період проходження служби предмети речового майна, не виникає обов`язок виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно.

При цьому суд виходить з того, що у силу пункту 4 Розділу ІІІ Інструкції №232 при звільненні військовослужбовців у мирний час передбачено альтернативу: військовослужбовець за бажанням або отримує речове майно, яке не було отримане ним під час проходження служби, або грошову компенсацію за таке майно, виходячи із його закупівельної вартості.

Натомість в особливий період згадана альтернатива відсутня, оскільки у силу абзацу одинадцятого пункту 29 розділу V Інструкції №232 видачу військовослужбовцям при звільненні неотриманого за період служби речового майна не передбачено.

Такий підхід, на переконання суду, пов`язаний зі спеціальним порядком забезпечення військовослужбовців речовим майном в особливий період (зокрема, скасування строків експлуатації (носіння) речового майна, значне збільшення потреби у речовому майні тощо), за яким спроможності держави забезпечити військовослужбовців речовим майном у першу чергу мають бути спрямовані на надання такого майна військовослужбовцям, які проходять військову службу, беруть участь у захисті Батьківщини від збройної агресії.

Поряд з цим, ні Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ні Порядок №178, ані Інструкція №232 не скасовують в особливий період обов`язок військової частини сплатити військовослужбовцю при звільненні грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Вищезгаданий лист командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_4 від 12.12.2022 №763/2540 не є нормативно-правовим актом, не містить обов`язкових норм права, а тому не визначає порядок розрахунку з військовослужбовцями під час звільнення з військової служби в особливий період.

Суд також враховує, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2024 у справі №580/5931/24 позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невидачі ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, виходячи із закупівельної вартості, розрахованої Міністерством оборони України станом на 1 січня поточного року, оформлену згідно з додатком до "Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України грошової компенсації вартості за неотримане речове майно", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, виходячи із закупівельної вартості, розрахованої Міністерством оборони України станом на 1 січня поточного року, оформлену згідно з додатком до "Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України грошової компенсації вартості за неотримане речове майно", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178.

У силу частини першої статті 325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідач у відзиві на позов не посилався на забезпечення позивача речовим майном у повному обсязі, відповідних доказів суду не надав.

Отож, підсумовуючи вищевикладене, суд констатує, що позивач має право на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Порушене право позивача належить захистити шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, зобов`язавши військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби.

Зважаючи на встановлені у ході розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач від сплати судового збору звільнений, як особа з інвалідністю внаслідок війни другої групи.

Відповідач доказів понесення судових витрат не надав.

З огляду на ухвалення рішення суду про задоволення позовних вимог особи, звільненої від сплати судового збору, за відсутності доказів понесення інших судових витрат, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-78, 90, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби.

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ; АДРЕСА_2 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олександр КУКОБА