Справа № 609/1387/24
Суддя: Катерняк О. М.
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 609/1387/24

2-а/609/1/2025

28 січня 2025 року Шумський районний суд Тернопільської області

в складі головуючої судді: Катерняк О.М.

за участю: секретаря судового засідання Мацишиної Г.О.,

представника позивача адвоката Пасічника Ю.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Шумськ адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до відповідача: Головного управління Національної поліції в Тернопільській області

вимоги позивача: про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції сторін.

1. 05 листопада 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління поліції в Тернопільській області (далі відповідач) про скасування постанови ЕНА №3350253 від 27.10.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП.

2. 20 листопада 2024 року, після залишення адміністративного позову без руху ухвалою суду від 06.11.2024, позивачем ОСОБА_1 на адресу суду подано адміністративний позов до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі відповідач) про скасування постанови ЕНА №3350253 від 27.10.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП, у новій редакції.

3. Позов обґрунтовано тим, що 27 жовтня 2024 року поліцейським СПД №2 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП у Тернопільській області, сержантом поліції Мельником Владиславом Олеговичем, винесено постанову серії ЕНА №3350253 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, рішенням якої притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП і застосоване стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн. Копія складеної поліцейським постанови була отримана позивачем 02.11.2024 поштою. Вважає постанову безпідставною, незаконною і такою, що підлягає скасуванню через неправомірне застосування до нього санкції та незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності. Позивач зазначає, що категорично не згідний та заперечує факт порушення Правил дорожнього руху України і вчинення адміністративного правопорушення, оскільки у вказаному поліцейським місці і вказаний у постанові час не керував транспортним засобом DAEWOO LANOS н.з. НОМЕР_1 . На місці, де до нього звернулись працівники поліції, останні, зловживаючи своїми службовими повноваженнями, в порушення недоторканості житла та іншого володіння особи, безпідставно та без дозволу власника чи відповідного рішення суду, вдерлись на територію приватного домоволодіння, перебуваючи на якому проводили незаконно його огляд, фактичне затримання, перебуваючих на цьому подвір`ї осіб та безпідставно звинуватили позивача у скоєнні адміністративних правопорушень, які він не скоював. Позивач на місці висловлював поліцейським свої заперечення щодо безпідставного звинувачення його у правопорушенні, яке він не вчиняв, спростовував всі їх доводи проте, на нього все одно було складено оскаржувану постанову, з якою позивач не погоджується. ОСОБА_1 було сповіщено про його затримання, однак ніякого протоколу з цього приводу складено не було і його ознайомлено з ним не було, чим порушено права. Вважає, що поліцейський Мельник В.О., не маючи у своєму розпорядженні жодних доказів, не вірно оцінив обстановку та за своїм хибним внутрішнім переконанням прийняв незаконне рішення, яке явно не ґрунтувалось на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. На підставі вищевикладеного, просить суд скасувати постанову ЕНА №3350253 від 27.10.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП.

4. 02 грудня 2024 року від представника ГУНП в Тернопільській області на адресу суду надійшов відзив на позов. Вказує, що 27 жовтня 2024 року в м. Шумськ по вул. Українська, 153, позивач керував транспортним засобом DAEWOO LANOS н.з. НОМЕР_1 , рухався в темну пору доби без ввімкненого ближнього світла фар та будучи позбавленим права керування, чим порушив вимоги п. 19.1.а та п. 2.1.а ПДР України, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122, ч. 4 ст. 126 КУпАП. 27.10.2024 о 00:04:00 год. поліцейським СПД №2 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області було виявлено дане порушення правил дорожнього руху та винесено на позивача постанову серії ЕНА №3350253 від 27.10.2024 за ч. 2 ст. 122, ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено на позивача штраф в розмірі 20400 грн. Постанову вважає правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, оскільки зупинивши транспортний засіб, поліцейський підійшов до автомобіля, належним чином представився водієві, проінформував його про порушення ним ПДР та попросив пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Крім того зазначає, що на доданому до відзиву відеозапису правопорушення зафіксовано транспортний засіб позивача без включеного ближнього світла фар та без ввімкнених денних ходових вогнів, марка автомобіля тощо. Зафіксовано транспортний засіб ОСОБА_1 , який рухався в темну пору доби без ввімкненого ближнього світла фар, зафіксовано як світяться маячки в поліцейському автомобілі, проте позивач не зупинив свій транспортний засіб, а продовжив рух, заїхавши на подвір`я. Також на відео з боді-камери зафіксована агресивна поведінка дружини позивача щодо поліцейського. Додатково позивачу було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці події або проїхати в найближчий медичний заклад, від чого позивач відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність встановлена ч. 1 ст. 130 КУпАП та за цим фактом було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вважає твердження позивача на неправомірні дії з боку інспектора поліції, допущені під час складання спірної постанови, необґрунтованими, оскільки будь-яких доказів наявності таких дій суду не надано. Додатково зазначає, що позивачем не долучено до позовної заяви доказів того, що в нього наявне посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, щоб підтвердити свою правову позицію належними, достовірними та допустимими доказами, зважаючи на той факт, що згідно постанови Шумського районного суду Тернопільської області від 22.01.2024 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено йому стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 через його безпідставність.

5. В письмових поясненнях представник позивача адвокат Пасічник Ю.О. зазначає про недотримання поліцейським при розгляді адміністративної справи та прийнятті спірної постанови Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, оскільки розгляд справи ним проведено без участі позивача, як особи, щодо якої розглядається справа, без застосування відеофіксації його подій, створюючи сумнів, що на місці виявлення та скоєння правопорушення.

6. В судовому засіданні представник позивача адвокат Пасічник Ю.О. підтримав позовні вимоги та просив скасувати постанову серії ЕНА №3350253 від 27.10.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126, ч. 2 ст. 122 КУпАП, з підстав зазначених в позовній заяві та письмових поясненнях.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

7. Ухвалою суду від 06 листопада 2024 року адміністративний позов залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

8. Ухвалою суду від 22 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, розгляд справи призначено на 02 грудня 2024 року.

9. Ухвалою суду від 02 грудня 2024 року розгляд справи відкладено на 08 січня 2025 року за клопотанням представника позивача.

10. Ухвалою суду від 08 січня 2025 року розгляд справи відкладено на 28 січня 2025 року за клопотанням представника позивача.

11. Відповідач у судове засідання явку свого представника не забезпечив, у своєму відзиві на позов просив розгляд справи проводити без участі представника ГУНП, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу без його участі по наявним у справі доказам.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини.

12. Відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 27.10.2024 року серії ЕНА №3350253, складеної поліцейським СПД №2 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Мельником В.О., вбачається, що 26.10.2024 о 23:36:37 в м. Шумськ вул. Українська, 153, водій керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування, також рухався транспортним засобом в темну пору доби без увімкненого ближнього світла фар, чим порушив п.п. 19.1.а ПДР України, п. 2.1.а ПДР.

Позивача визнано винним у скоєнні правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 126, ч. 2 ст. 122 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн.

13. На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, представником відповідача до відзиву долучено диск з відеозаписами з нагрудної боді-камери поліцейського та відео-реєстратора, які було оглянуто судом

Так, у відео-файлі з відеореєстратора патрульного автомобіля з назвою «vіdeo485992338 міститься інформація про те, що о 26.10.2024с23:36:16 навпроти патрульного автомобіля чітко зафіксовано рух транспортного засобу ОСОБА_1 DAEWOO LANOS, без включеного ближнього світла фар та без ввімкнених денних ходових вогнів. Автомобіль рухався кілька метрів по проїжджій частині дороги та завернув у подвір`я господарства, де зупинився. На відео також проглядається активні маячки патрульного автомобіля.

У відео-файлі з назвою «Медицький», який розпочинається із 23:40:38 26.10.2024 зафіксовано рух автомобіля під керуванням ОСОБА_1 вже на подвір`ї господарства, в якому він мешкає та розмова патрульного поліцейського ОСОБА_2 із позивачем та його дружиною, яка поводила себе агресивно по відношенню до поліцейського, намагалась зірвати боді-камеру. Поліцейський оголосив водієві ряд порушень ПДР, які він вчинив, а саме керування автомобілем, будучи позбавленим такого права та рух автомобіля без увімкнених ближнього світла фар. Крім того, поліцейським було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер на місці зупинки транспортного засобу, названо ознаки алкогольного сп`яніння. Впродовж розмови патрульного поліцейського з ОСОБА_1 , останній підтвердив, що автомобіль знаходився на узбіччі біля будинку і він вирішив його загнати на подвір`я, також вимагав у поліцейського показати відео, на якому зафіксовано рух його автомобіля, що й було зроблено.

Також, слід зазначити, що в процесі комунікації поліцейського та водія, неодноразово невстановлена особа чоловічої статі висловлювала погрози в адресу поліцейського та нецензурні слова, незважаючи на попередження працівника поліції.

Поліцейський в свою чергу оголосив ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 268 КУпАП та роз`яснив про розгляд справи в суді.

ОСОБА_1 залишив місце події, не дочекавшись повного складання адміністративного протоколу та постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

14. На підтвердження факту керування транспортним засобом, будучи позбавленим такого права, представником відповідача також додано до відзиву копію постанови Шумського районного суду Тернопільської області №609/1405/23 від 22.01.2024, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено йому стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Дану постанову було оскаржено до Тернопільського апеляційного суду, де постановою від 23 лютого 2024 року апеляційну скаргу захисника Медицького П.С. залишено без задоволення, а постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 22.01.2024 відносно ОСОБА_1 без змін.

ІV. Оцінка Суду.

15. Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

16. Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

17. Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

18. Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

19. Частиною першою ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

20. За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

21. За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

22. Відповідно положеньст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

23. Згідно п.4 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395та зареєстрованої Мін`юстом 10 листопада 2015 року за №1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу, що узгоджується з положеннями ч.5 ст.258 КУпАП.

24. Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Судом встановлено, що згідно оскаржуваної постанови, 26.10.2024 о 23:36:37 в м. Шумськ вул. Українська, 153, водій керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування, також рухався транспортним засобом в темну пору доби без увімкненого ближнього світла фар, чим порушив п.п. 19.1.а ПДР України, п. 2.1.а ПДР, і його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн.

Позивач вважає оскаржувану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з тим, що відповідачем не доведено, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП, а сама постанова винесена без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи.

Долучені представником відповідача до відзиву відеозаписи факту скоєння правопорушення позивачем, містять інформацію, на підставі якої можливо встановити обставини, що мають суттєве значення для правильного розгляду даної справи. Таким чином, такі відеозаписи, відповідно до ст.251 КУпАП, є доказами по даній справі.

25. Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч.1 ст.9 КУпАП).

26. Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, настає в разі порушення водієм правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху або при зміні його напрямку.

Відповідно до п.п. «а» п. 19.1. Правил дорожнього руху, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах фари ближнього (дальнього) світла.

27. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі (п.2.3 Правил дорожнього руху).

Вказаних вимог правил дорожнього руху позивач не дотримався, що підтверджено в судовому засіданні. Твердження позивача, що інспектором не надано переконливих доказів того, що він не увімкнув ближнє світло фар, суд розцінює критично, як спосіб уникнути відповідальності за вчинене правопорушення, зважаючи на те, що на представленому відповідачем диску з відеофіксацією руху автомобіля ОСОБА_1 чітко проглядається, що транспортний засіб у темну пору доби рухався без увімкнених фар.

Також слід зазначити, що впродовж всієї відеофіксації відеореєстратором патрульного автомобіля конкретної ділянки дороги було зафіксовано ще кілька транспортних засобів, що проїжджали повз патрульного автомобіля, де чітко проглядалось, що у даних авто було увімкнено фари ближнього світла, на відміну від автомобіля, яким керував позивач в цей же момент і в цьому ж самому місці.

28. Частиною 4 ст.126 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідно до п.п. «а» п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, в тому числі, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

З переглянутих в судовому засіданні відеозаписів з нагрудної бодікамери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, рухався в темну пору доби без ввімкненого ближнього світла фар та будучи особою, позбавленою права керування транспортними засобами на строк 1 рік відповідно до рішення суду, після чого поліцейським було проведено розгляд адміністративної справи та складено постанову за ч. 2 ст. 122 та ч.4 ст.126 КУпАП.

Позивач, оскаржуючи постанову в справі про адміністративне правопорушення, в змісті позовної заяви заперечував факт керування ним транспортним засобом у вказаному поліцейським місці і вказаний у постанові поліцейським час, наголошував на безпідставність та незаконність постанови ЕНА №3350253 від 27.10.2024, зловживання поліцейським своїми службовими повноваженнями.

Суд вважає такі доводи позивача та його представника необґрунтованими зважаючи на таке.

29. У відповідності до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

30. Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

31. Згідно з п. 1.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі ПДР) ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

32. Згідно п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Шумського районного суду Тернопільської області від 22.01.2024 ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено йому стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Дану постанову було оскаржено до Тернопільського апеляційного суду і за наслідками апеляційного перегляду, рішення першої інстанції залишено без змін.

33. Відповідно до приписів ст. 317-1 КУпАП виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції. У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським. Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Тобто чинним законодавством чітко визначено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили постановою суду про позбавлення цього права.

Отже, на час винесення інспектором поліції 27.10.2024 року постанови ЕНА №3350253 була чинною постанова Шумського районного суду Тернопільської області від 22.01.2024 у справі № 609/1405/23, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а тому його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП.

Судом встановлено, що відповідачем, як посадовою особою, суб`єкта владних повноважень рішення якого оскаржується, надані беззаперечні докази, які підтвердили правомірність його дій, та що позивач вчинив адміністративні правопорушення, порушив п.п. 19.1.а ПДР, п.п. 2.1.а ПДР.

Крім того, суд критично ставиться до зазначених представником позивача у письмових поясненнях, поданих у формі «клопотання», тверджень про те, що поліцейський, ОСОБА_2 повністю ігнорував правами Медицького П.С. та знехтував практично всіма зазначеними правилами Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395. Розгляд справи за ч. 4 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП поліцейський провів без застосування відеофіксації його подій, створюючи сумніви, що на місці виявлення та скоєння правопорушення. Розгляд згідно із постановою проведено 27.10.2024 о 00:04 години, без присутності ОСОБА_1 , який був затриманий, про що неодноразово наголосив поліцейський ще 26.10.2024 о 23:41 год.

Із відеозаписів з нагрудної бодікамери поліцейського слідує, що ОСОБА_1 в процесі розгляду справи на місці подій та в процесі спілкування із поліцейським поводив себе агресивно, мав поведінку, що не відповідала обставинам, заперечував факт скоєння ним правопорушень передбачених ч. 4 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП, тим самим був обізнаний про дані правопорушення, які йому інкриміновано в оскаржуваній постанові та подальший розгляд справи, який здійснюється на місці вчинення правопорушення.

З відеозаписів нагрудної камери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 залишив місце скоєння правопорушення і місце розгляду справи та пішов додому, тим самим практично відмовившись від своєї подальшої участі при розгляді справи, незважаючи навіть на той факт, на який представник позивача наголошує в письмових поясненнях, а саме на затримання позивача поліцейським, що само собою зобов`язувало б порушника не залишати місце події.

Тобто твердження представника позивача з приводу необізнаності ОСОБА_1 про розгляд справи за ч. 4 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП є хибними та спрямованими на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.

34. Суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 22.05.2020 у справі №825/2328/16 адміністративне провадження №К/9901/23055/18 сформульовано наступний висновок:

«…Верховний Суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18».

З огляду на зазначене, суд не вбачає порушення прав позивача при розгляді справи про адміністративне правопорушення, оскільки позивач покинув місце розгляду справи за власною ініціативою, а постанову за наслідками розгляду було направлено йому у встановленому порядку.

35. Суд зазначає, що обов`язок особи, яка склала матеріали про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

36. Згідно пунктів 9-10 розділу 3 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки, заслуховує осіб, які беруть участь у розгляді справи та досліджує докази, які оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.

Вказані вимоги відповідачем враховані, факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 зафіксовано в порядку та у спосіб визначені законом, а тому постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена в межах повноважень та з дотриманням передбачених КУпАП вимог. Крім того, як вбачається з відеозапису, під час розгляду справи позивача було ознайомлено з правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

37. За змістом ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

38. Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

39. Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

40. Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

41. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням вищенаведених обставин, суд враховує, що відповідачем було надано належні докази на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 122 та ч. 4 ст. 126 КУпАП.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

42. Враховуючи положення ст. 139 КАС України, судові витрати, у разі прийняття судом рішення про залишення позову без задоволення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72, 77, 90, 96, 139, 205, 243-246, 255, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови ЕНА №3350253 від 27.10.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення суду складено 28 січня 2025 року.

Суддя: Оксана КАТЕРНЯК