Справа № 420/14528/24
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

28 січня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд

у складі

головуючого судді Скупінської О.В.,

при секретарі Левченко А.О.,

за участю

представника позивача Порошина Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами по справі за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними та скасування індивідуального акту

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 13.05.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), треті особи: Одеська митниця, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, ОСОБА_2 , в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким він відмовив громадянці України ОСОБА_1 в виїзді за межи України на належному їй транспортному засобі Renault Espace, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (ПМР), а також вирішив, що належний громадянці України ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) транспортний засіб Renault Espace, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (ПМР) не може бути пропущений через державний кордон України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.08.2024, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними та скасування індивідуального акту, відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції вказав, що з матеріалів справи не вбачається проходження прикордонного контролю ОСОБА_1 чи переміщення транспортного засобу особистого користування - легкового автомобіля Renault Espace, 1999 р.в., синього кольору, державний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 26.03.2024 та відповідно й прийняття рішення уповноваженою службою чи посадовою особою Державної прикордонної служби України про відмову у такому перетинанні. Як зауважив окружний адміністративний суд, позивачкою не дотримано процедури, передбаченої Законом України «Про прикордонний контроль», щодо проходження прикордонного контролю чи переміщення транспортного засобу особистого користування, а тому суб`єкт владних повноважень не несе перед особою обов`язок прийняти рішення певного змісту щодо дозволу у перетинанні державного кордону України чи відмови у такому перетинанні. Власне таке рішення прийнято й не було. При цьому, доводи позивачки не містять жодного обґрунтування негативного впливу листа ІНФОРМАЦІЯ_1 № 02.3/П-496/451 від 26.03.2024 на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси в частині відмови у перетинанні державного кордону транспортним засобом, що, в свою чергу, свідчить про відсутність предмету захисту у суді.

21.11.2024 постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.08.2024 у справі №420/14528/24, змінити. Викласти мотивувальну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.08.2024 у справі №420/14528/24 в редакції даного судового рішення. В іншій частині апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоолення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.08.2024 у справі №420/14528/24, без змін.

Суд апеляційної інстанції розцінив лист ІНФОРМАЦІЯ_1 № 02.3/П-496/451 від 26.03.2024 як індивідуальний акт, адже таким рішенням суб`єкта владних повноважень відмовлено ОСОБА_1 у вивезені за межі України транспортного засобу Renault Espace, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (ПМР). Така відмова стосується суті звернення позивачки та ґрунтується на положеннях Закону України "Прикордонний контроль", дорученнях Кабінету Міністрів України від 10.02.2021 №3365/3/1-21, від 13.01.2022 №3365/13/1-21, ноти Міністерства закордонних справ України від 30.08.2021 №660/23-010-64898 тощо.

Суд апеляційної інстанції вказав, що виконуючи взяті на себе зобов`язання за договором про добросусідство, дружбу і співробітництво між Україною та Республікою Молдова від 23.10.1992 та враховуючи положення міжнародного законодавства, Україна не визнає дійсними на своїй території посвідчення водія та реєстраційні номерні знаки на транспортному засобі, видані невизнаною «Придністровська Молдавською Республікою».

Отже, суд апеляційної інстанції уважає правомірною, викладену ІНФОРМАЦІЯ_2 в листі № 02.3/П-496/451 від 26.03.2024, відмову громадянці України ОСОБА_1 у вивезені за межі України транспортного засобу Renault Espace, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (ПМР).

23.12.2024 до суду надійшла заява (вхід.№77098/24) представника позивача про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами, в якому заявник просить:

1) переглянути рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.08.24 у справі № 420/14528/24 провадження № П/420/14643/24 за нововиявленими обставинами та ухвалити нове судове рішення, яким:

- визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ), відомості про який містяться у його листі № 02.3/П-496/451 від 26.03.24, яким він відмовив громадянці України ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) в виїзді за межи України на належному їй транспортному засобі Renault Espace, державний реєстраційний номер НОМЕР_7 (ПМР), а також вирішив, що належний громадянці України ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) транспортний засіб Renault Espace, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (ПМР) не може бути пропущений через державний кордон України;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) на користь громадянки України ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) судові витрати у розмірі 4 118 грн 08 коп (чотири тисяча сто вісімнадцять грн 08 коп).

У вказаній заяві позивач вказує, що у листопаді 2024 року їй стали відомі ново виявлені обставини, які є істотними для справи №420/1452824/24, а саме:

«-наявність Протоколу про взаємне визнання дії на території Придністров`я та Республіки Молдова документів, виданих компетентними органами Сторін від 16.05.2001, який укладений Придністров`ям та Республікою Молдова (далі Протокол від 16.05.2021) та є доказом того, що видані установами невизнаної як міжнародною спільнотою так і Україною так званої «Придністровської Молдавської Республіки» (далі ПМР/ Придністров`я) документи можуть уважатися офіційними документами, виданими від імені Республіки Молдова чи від її офіційного органу, так як відповіднодо п.«в» ч.1 Протоколу про взаємне визнання дії на території Придністров`я та Республіки Молдова документів, виданих компетентними органами Сторін від 16.05.2001, який укладений Придністров`ям (далі - Придністровський регіон/ПМР) та Республікою Молдова (далі Протокол від 16.05.2021), Сторони домовилися визнавати на території Придністров`я та Республіки Молдова дію таких документів, що видаються компетентними органами Сторін, як посвідчення водія, свідоцтв про реєстрацію авто- мототранспортних засобів та номерних знаків.

Таким чином, помилковим є твердження, що відповідно до Віденської Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968, яка ратифікована УРСР, правонаступником якої є Україна, та Республікою Молдова, та виконуючи взяті на себе зобов`язання за договором про добросусідство, дружбу і співробітництво між Україною та Республікою Молдова від 23.10.1992 та враховуючи положення міжнародного законодавства, Україна, нібито, не визнає дійсними на своїй території посвідчення водія та реєстраційні номерні знаки на транспортному засобі, видані ПМР, доказами чого є наступне: Віденська Конвенція про дорожній рух від 08.11.1968 не підписана Придністровським регіоном, оскільки він є складовою Республіки Молдови, що також визнає П`ятий апеляційний адміністративний суд у Постанові від 21.11.24 по справі №420/14528/24. При цьому, дії України та Республіки Молдови, які, нібито, на підставі договору про добросусідство, дружбу і співробітництво між Україною та Республікою Молдова від 23.10.1992 та враховуючи положення міжнародного законодавства, домовилася між собою про те, що Україна не визнає дійсними на своїй території посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію авто- мототранспортних засобів та номерні знаки, які видані компетентними органами ПМР, за своїм змістом є незаконними та такими, що порушують право власності Позивачки щодо належного їй механічного транспортного засобу особистого користування легкового автомобіль Renault Espace, 1999 р.вип., синій, державний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 (надалі ТЗ/майно), так як вона не може користуватися та розпоряджатися ним, оскільки, відповідно до Протоколу від 16.05.2021, сама Республіка Молдова визнає на своєї території дію цих документів;

- міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Паланка - Маяки - Удобне», в якому спільно здійснюють прикордонний та митний контроль відповідні органи України та Республіки Молдови знаходиться на території Республіки Молдови (Мапа додається). Тому, при проходженні прикордонного контролю у ньому Позивачка вже знаходилася на території Республіки Молдова, тобто, відповідно до п.«в» ч.1 Протоколу від 16.05.2021, вона вже брала участь у внутрішньому руху автомобілів та причепів у Республіці Молдові з використанням ТЗ, якій має номерні знаки ПМР.

Усе вищевказане є доказами того, що не має ніяких правових підстав щодо заборони на виїзд транспортних засобів з номерними реєстраційними знаками невизнаної «Придністровської Молдавської Республіки» (надалі ПМР) з України до Республіки Молдови саме у Міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Паланка - Маяки Удобне».

06.01.2025 суд ухвалив відкрити провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.08.2024 у справі №420/14528/24 за нововиявленими обставинами; призначити судове засідання на 22 січня 2025 року об 11 год 00 хв.

22.01.2025 суд задовольнив клопотання представника позивача та відклав судове засідання на 28.01.2025.

28.01.2025 суд ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання, відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.

У судовому засіданні представник позивача на задоволенні клопотання про перегляд рішення суду за ново виявленими обставинами наполягав.

Вирішуючи дану заяву, суд виходить з наступного.

Так, частиною 1 статті 361 КАС України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно з частиною четвертою статті 361 КАС України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Відтак, нововиявлені обставини-це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Верховний Суд у постанові від 21.03.2023 у справі № 640/19240/21, поряд з іншим зазначав, що в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Нововиявлені обставини-це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:

існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;

на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;

істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду. Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Водночас, істотне значення для справи мають обставини, які пов`язані з матеріалами справи, що розглянута судом, впливають на оцінку вже досліджених ним доказів і мають, відповідно, значення для об`єктивного розгляду спору. Під такими обставинами розуміють факти, а не нові докази.

Верховний Суд у постанові від 16.03.2021 у справі № 802/1462/16-а вказав, що перегляд за нововиявленими обставинами є процесуальним засобом перевірки правильності судових постанов, ухвал, що має забезпечувати їх законність і обґрунтованість, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними своїх повноважень на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а також і на виконання завдань і досягнення мети адміністративного судочинства.

Поряд з цим, необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки, як було зазначено вище, нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.07.2019 у справі №855/268/19, від 28.10.2020 у справі №200/11289/19-а та від 12.11.2020 у справі №804/2223/17.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia, заява № 69529/01) та рішення у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2, заява № 19960/04), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

У пункті 33 рішення у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04) ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява N 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 42).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 34), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява №52854/39, пункт 52, ECHR 2003-IX, у справі «Желтяков проти України», заява №4994/04, пункт 43).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення від 18.11.2004 року у справі "Pravednaya v. Russia", пп.27, 28).

Отже, необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи. Ознаку "не були і не могли бути відомі особі" слід розглядати як сукупність цих двох необхідних умов, тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 21.01.2021 у справі № 826/13811/16, а також від 26.10.2023 у справі № 283/424/22.

Повертаючись до матеріалів даної справи, наявність нововиявлених обставин, що істотно впливають на вирішення даного адміністративного спору заявник обґрунтовував тим, що їй стало відомо у листопаді 2024 року про:

наявність Протоколу про взаємне визнання дії на території Придністров`я та Республіки Молдова документів, виданих компетентними органами Сторін від 16.05.2001, який укладений Придністров`ям та Республікою Молдова (далі Протокол від 16.05.2021) та є доказом того, що видані установами невизнаної як міжнародною спільнотою так і Україною так званої «Придністровської Молдавської Республіки» документи можуть уважатися офіційними документами, виданими від імені Республіки Молдова чи від її офіційного органу;

міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Паланка - Маяки - Удобне», в якому спільно здійснюють прикордонний та митний контроль відповідні органи України та Республіки Молдови знаходиться на території Республіки Молдови.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що про наявність Протоколу про взаємне визнання дії на території Придністров`я та Республіки Молдова документів, виданих компетентними органами Сторін від 16.05.2001, який укладений Придністров`ям та Республікою Молдова йому стало відомо з мережі Інтернет у листопаді 2024 року, а про місце розташування міжнародного пункт пропуску для автомобільного сполучення «Паланка - Маяки - Удобне» йому стало відомо під час знаходження на цій території теж у листопаді 2024 році.

Суд зазначає, що Нота Міністерства закордонних справ та європейської інтеграції Республіки Молдова від 11.06.2007 № 11140 міститься та містилася на момент розгляду справи у відкритому доступі, як містилася й офіційна заява керівництва Республіки Молдова про те, що у зв`язку з порушенням Тирасполем оговорених Протоколом обов`язків Протокол про взаємне визнання дій на території Придністров`я та Республіки Молдова в цілому документів, які видаються компетентними органами Сторін від 16.05.2001 визнаний недійсним.

Інформація про розташування міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Паланка - Маяки - Удобне», також, міститься та містилася на момент розгляду справи у відкритому доступі, що не могло бути очевидно невідомо позивачу.

Виходячи із наведених вище законодавчих приписів, критеріїв, з яких суд повинен виходити при оцінці заявлених учасником справи обставин як нововиявлених, висновків Верховного Суду та змісту заяви представника позивача, суд вважає, що наведені заявником обставини не є нововиявленими обставинами в розумінні пункту 1 частини другої статті 361 КАС України в контексті встановлених у судових рішеннях обставин справи, оскільки про наявність вказаних обставин позивач могла знати за добросовісного ставлення до справи.

При цьому, суд керується принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях ЄСПЛ від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Понамарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 62 рішення ЄСПЛ у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania) [GC], No. 28342/95, ECHR 1999-VII), тобто поваги до остаточного рішення суду.

У відповідності до частини 4 статті 368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 369 КАС України передбачено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції.

За таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви від 23.12.2024 (вхід.№77098/24) представника позивача про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.08.2024 у справі №420/14528/24.

Керуючись ст.ст. 9, 364, 366, 368 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви від 23.12.2024 (вхід.№77098/24) представника позивача про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.08.2024 у справі №420/14528/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними та скасування індивідуального акту відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складений 28.01.2025.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА