Справа № 120/1147/25
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

29 січня 2025 р. Справа № 120/1147/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Чернюк Алла Юріївна, розглянувши матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області в якому просить зобов`язати Слідче управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області провести повторно молекулярно-генетичну експертизу для вирішення питання розрахунку імовірності біологічної спорідненості ОСОБА_1 та тіла невідомої особи, якому присвоєно № 38 у Вінницькому обласному бюро СМЕ.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що за фактом зникнення його брата ОСОБА_2 20.10.2022 року було відкрито кримінальне провадження № 0000729.

12.11.2024 року Старшим слiдчим вiддiлу розслiдування злочинiв скоєних проти життя та здоров`я особи слiдчого управлiння Головного управління Національної полiцiї у Вiнницькiй областi капiтаном полiцiї ОСОБА_3 в ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.04.2024 року за № 0000724 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, було винесено постанову про встановлення особи трупа.

Відповідно до листа ДЕНДКЦ МВС України за результатом перевірок за ЦОГОЛ експертної служби МВС України та ЕГІЛ, ДНК-профіля фрагмента великогомілкової кістки трупа, якому присвоєно № 38 y Вінницькому обласному бюро СМЕ (об`єкт № 2) у висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС від 09.07.2024 № СЕ-19/102-24/9257-БД за кримінальним провадженням від 30.04.2024 № 0000724, станом на 12.07.2024 встановлено імовірний збіг спорідненості з ДНК-профілем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (брата безвісти зниклого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у висновку експерта ДНДЕКЦ МВС від 13.12.2022 № СЕ-19-22/42235-БД за кримінальним провадженням від 20.10.2022 № 0000729.

Окрім цього, відповідно до висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС від 07.11.2024 № СЕ-19/102-24/21402-БД, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який являється повнорідним братом зниклого безвісти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об`єкт № 1 у копії висновку експерта ДНДЕКЦ МВС від 13.12.2022 № CE-19-22/42235-БД за кримінальним провадженням від 20.10.2022 № 0000729) та особою, генетичні ознаки якого встановлено з фрагмента великогомілкової кістки, якому присвоєно № 38 у Вінницькому обласному бюро СМЕ (об`єкт № 2 у копії висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС від 09.07.2024 № СЕ-19/102-24/9257-БД у кримінальному провадженні від 30.04.2024 № 00000724), є біологічна спорідненість

ОСОБА_1 був незгодний із вищезазначеною Постановою про встановлення трупа з огляду на те, що при проведенні молекулярно-генетичної експертизи було взято для проведення експертиз було взято певний фрагмент тіла, що потенційно міг би належати ОСОБА_2 , однак решта фрагментів тіла, гіпотетично, може належати іншій (іншим) особам, а ОСОБА_2 може бути живим.

Відтак було направлено до Вінницького НДЕКЦ та Слідчому управлінні Головного управління Національної поліції у Вінницькій області клопотання про повторне проведення молекулярно-генетичної експертизи для вирішення питання розрахунку імовірності біологічної спорідненості ОСОБА_1 та тіла невідомої особи, якому присвоєно № 38 у Вінницькому обласному бюро СМЕ.

09.01.2025 року ГУНП у Вінницькій області було надіслано відповідь №102-24/2024 із Постановою про відмову в задоволенні клопотання, посилаючись на те, що додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи та коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

У зв`язку з вищезазначеним, з метою зобов`язання Слідче управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області провести повторно молекулярно-генетичну експертизу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, крім іншого, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 170 КАС України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 1, п.2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа-переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Статтею 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Суд вважає, що дана справа є справою, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства, виходячи з наступного.

Статтею 1 КПК України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є, зокрема, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Відповідно до ст.64-1 КПК України представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, має право, зокрема, оскаржувати рішення, дії та бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, спірні правовідносини між позивачем та відповідачами по своєї природі є відносинами, які регламентовані КПК України та повинні вирішуватися у порядку кримінального судочинства.

Так, відповідно до вимог ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених ст. 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

В той же час, порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності під час досудового розслідування встановлений главою 26 КПК України.

При цьому суд також враховує, що ч.6 ст.9 («Законність») КПК України визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 ст. 7 цього Кодексу.

Правосуддя в Україні здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ відповідно до процесуального законодавства України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 №6-рп/2001 правосуддя України здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ по спорах відповідно до процесуального законодавства України. Цім рішенням Конституційного Суду України кримінальне судочинство визначено як врегульований нормами Кримінально - процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися у порядку, встановленому КПК України.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, який не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, що не мала регулювання законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Суддя зазначає, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії, дія, бездіяльність. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Під час визначення юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Враховуючи викладене суддя вважає необхідним відмовити позивачу у відкритті провадження у порядку адміністративного судочинства та повернути йому позов з усіма доданими до нього матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 170 КАС України суд роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи треба здійснювати за правилами кримінального судочинства.

Керуючись ст.ст. 170, 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії.

2. Роз`яснити позивачу, що згідно з ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

3. Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна