Справа № 202/20732/23
Суддя: Слюсар Л. П.
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/202/5/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Пеки Д.В.,

представника відповідача - Басової О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови від 14.11.2023 року № 25 про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови від 14.11.2023 року № 25 про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві посилається на те, що посадовою особою - уповноваженою особою, начальником управління оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Кібкало Тетяною Володимирівною, розглянувши протоколи від 20.10.2023 р. № 25,26 і акт про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного, іншого законодавства та правильності нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2018 по 31.12.2022 від 09.10.2023 за №3491/04-36-24-08/ НОМЕР_1 , прийнято постанову про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 680 грн.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) вважає висновки контролюючого органу, що викладені в акті про результати документальної планової виїзної перевірки від 09.10.2023 за №3491/04-36-24-08/ НОМЕР_1 безпідставними та незаконними, а тому, як наслідок, винесені контролюючим органом рішення є необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню.

Також акт документальної планової перевірки складено із порушеннями, а саме акт не підписано головним державним інспектором відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області Марганцем О.Є.

Відсутність підпису посадової особи контролюючого органу у акті перевірки, яку її проводила, робить такий акт нечинним, а тому останній не може слугувати підставою для прийняття рішень щодо нарахування платнику податків податкових зобов`язань та штрафів.

Зазначені порушення процедури проведення перевірки є самостійними підставами для визнання висновків такої перевірки необґрунтованими, що тягне за собою скасування прийнятих, за її наслідками, актів індивідуальної дії.

Означене було вказано у змісті заперечень на акт перевірки, однак контролюючим органом не було надано правову оцінку такому порушенню.

Тому ФОП ОСОБА_1 готує позов на оскарження висновків акта перевірки від 09.10.2023 за №3491/04-36-24-08/ НОМЕР_1 та податкових повідомлень-рішень до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Протоколи про адміністративне правопорушення від 20.10.2023р. № 25, 26 ОСОБА_1 не отримувала.

Просила суд визнати протиправним та скасувати постанову від 14.11.2023 року № 25 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в сумі 680 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2023 року головуючим суддею у справі визначено суддю Слюсар Л.П.

Ухвалою судді від 27 листопада 2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду у порядку, встановленому для розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.

30.11.2023 року від представника відповідача, документ сформований в системі «Електронний суд», надійшов відзив на позовну заяву, в яких вказав, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Зазначили, що позивачка посилається на протиправність акту документальної планової виїзної перевірки позивача від 09.10.2023 № 3491/04-36-24-08/ НОМЕР_1 . Проте, просили звернути увагу, що на даний момент його протиправність позивачкою в судовому порядку не оскаржувалась, відповідно, судове рішення, яким би цей акт було визнано протиправним, відсутнє.

Просили звернути увагу, що позивачка подавала на адресу відповідача заперечення на вказаний вище акт перевірки, в якому виказувала незгоду із встановленими актом порушеннями.

За результатами розгляду вказаного заперечення Комісією відповідача з розгляду заперечень прийнято висновок про відмову у задоволенні заперечень позивачки, про що її повідомлено листом відповідача від 02.11.2023 № 699/04- 36-24-08.

Отже, скоєне позивачкою правопорушення зафіксоване та доведене актом перевірки, обставини правопорушення додатково перевірені та отримали додаткову оцінку в межах розгляду заперечень Комісією відповідача з розгляду заперечень. Докладний зміст правопорушень та перелік документів, на підставі яких їх встановлено, викладено у наведених акті перевірки та висновку Комісії з розгляду заперечень.

Що стосується зауваження Позивачки на відсутність підпису одного з ревізорів на акті перевірки, а саме ОСОБА_2 , зазначили наступне.

Відсутність підпису посадової особи в акті пояснюється тим, що на момент підписання акту перевірки головний державний інспектора відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС Мартинець Олег Євгенійович перебував у відпустці. Даний факт підтверджується наказом Відповідача про надання відпустки.

З огляду на наведене ОСОБА_2 , перебуваючи у відпустці, не мав ані фізичної можливості, ані правових підстав підписувати акт перевірки.

Вказали, що акт перевірки не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання, й не є обов`язковим рішенням суб`єкта владних повноважень. Не підписання акта перевірки не можна ототожнювати, зокрема з не підписанням судового рішення, наслідки чого прямо встановлені в законі, чи не підписанням окремих рішень суб`єктом владних повноважень, коли негативні наслідки такого дефекту також можуть бути встановлені законом.

Чинне законодавство не встановлює такий наслідок відсутності в акті перевірки підпису одного з перевіряючих контролюючого органу, як його не чинність, недійсність. Зазначена вада акта не робить автоматично протиправними рішення контролюючого органу, що прийняті на підставі такого акта. Просили в задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2024 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/32231/23 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2025 року поновлено провадження у справі.

26.01.2025 року від представника відповідача, документ сформований в системі «Електронний суд», надійшли додаткові пояснення у справі. В яких додатково зазначили, що Дніпропетровським окружним адміністративним судом в межах справи № 160/32231/23 проаналізовано певні правопорушення, які зафіксовані актом перевірки відповідача від 09.10.2023 № 3491/04-36-24-08/ НОМЕР_1 , частина з яких стала підставою для прийняття відповідачем оспорюваної постанови у справі про адміністративне правопорушення. Втім, деяким правопорушенням, які стали підставою для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності, адміністративним судом не надано правової оцінки; висновки податкового органу щодо таких правопорушень не спростовані. Так, в Акті перевірки було зазначено декілька порушень в сфері формування позивачкою витрат з податку на доходи фізичних осіб. Одне з них зазначене у п. 3 на стор 28 Акту перевірки. Як вказано у зазначеному пункті, «в ході перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до складу витрат, які враховуються при визначенні чистого оподатковуваного доходу, включила витрати на виплату роялті в адресу ПО «УКРАЇНСЬКА ЛІГА АВТОРСЬКИХ І СУМІЖНИХ ПРАВ» (код 37396233) у 2018 році на суму 16344 грн. (без ПДВ) та виплати за користування правом використання товарного знаку в адресу ТОВ «РЕСТОРАНТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» у сумі 3958,34 грн. (без ПДВ), у тому числі по періодам: 2018 рік 1041,67 грн. (без ПДВ); 2019 рік 2916,67 грн. (без ПДВ). Загальна сума виплат, згідно даних Книги обліку та витрат та виписок банку склала 20302,34 грн. (без ПДВ), у тому числі по періодам: 2018 рік 17385,67 грн. (без ПДВ); 2019 рік 2916,67 грн.». Просили звернути увагу, що в періоди, в які позивачка включала вказані платежі до витрат, (2018 та 2019 роки) чинна на той час редакція ст. 177 Податкового кодексу України, не передбачала можливості включення таких платежів до витрат. На сторінках 12-13 позову у справі № 160/32231/23 позивачка підтверджувала факт включення вказаних платежів до складу витрат у 2018 та 2019 роках і зазначала, що такі витрати вона вважає «іншими витратами», перелік яких передбачений пп. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПКУ. Проте, із змісту вказаної норми вбачається, що роялті і плата за користування товарним знаком не підпадають під витрати, вказані у зазначеному пункті. Новація щодо можливості внесення роялті до витрат внесена в пп. 177.4.3 п. 177.4 ст. 177 ПКУ лише Законом України від 30.11.2021 № 1914-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень». Отже, в 2018 та 2020 роках позивачка не мала права включати вказані платежі до витрат. А оскільки в силу п. 177.2 ст. 177 ПКУ витрати це сума, на яку зменшується загальний оподатковуваний доход, збільшення витрат автоматично тягне за собою зменшення чистого оподатковуваного доходу.

Отже, безпідставно завишаючи витрати, позивачка зменшувала чистий оподатковуваний дохід, з якого належало сплатити податок на доходи. Просили врахувати, що хоча позивачка і згадувала вказане правопорушення в позові у справі № 160/32231/23, Дніпропетровський окружний адміністративний суд не надав йому правової оцінки, що вбачається із змісту рішення від 07.02.2024.

Таким чином, у вказаній частині висновки Акту перевірки про наявність порушень щодо належного ведення позивачкою доходів і витрат та щодо, включення до декларацій перекручених даних не спростовуються судом, а отже, є правомірними. Таким чином, в діях Позивачки є склад правопорушення, передбаченого ст. 164-1 КУпАП.

Що стосується адміністративного правопорушення, встановленого ст. 165-1 КУпАП (порушення нарахування єдиного соціального внеску), то просили врахувати, що в силу п. 2 ч.1 ст.7 та ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» базою нарахування єдиного соціального внеску є оподатковуваний дохід, а ставкою 22 відсотки від вказаного доходу. Проте, як зазначалось вище, залишається неспростованим судом завищення позивачкою витрат (а отже і заниження доходу) за такими платежами як роялті та за право користування товарним знаком. В свою чергу таке заниження позивачкою доходів автоматично потягло заниження позивачкою єдиного соціального внеску. Просили звернути увагу, що в рішенні від 07.02.2024 у справі № 160/32231/23 суд зазначив, що вважає неправомірним донарахування відповідачем єдиного соціального внеску лише за операціями позивачки з ТОВ «Рокет Делівері» (за агентським договором). При цьому питання заниження позивачкою єдиного соціального внеску внаслідок заниження доходу за роялті та право користування товарним знаком судом не аналізувалось. Отже, в цій частині також відсутній висновок суду, що спростовував би порушення, встановлені податковим органом. З огляду на наведене вважають, що в діях позивачки наявні склади адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.164-1 та ст. 165-1 КУпАП, які не спростовані судовим рішенням. На підставі викладеного просили суд в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Позивачка в судове засідання не з`явилася. Відповідно до заяви, яка надійшла до суду 10.01.2025 року просила суд розглянути справу за її відсутності.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях по справі.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, дійшов наступного висновку.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на загальній системі оподаткування, 15.07.2002 отримала свідоцтво про державну реєстрацію, номер запису про державну реєстрацію 0010491 код основного виду економічної діяльності - 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, є платником податку на додану вартість. З 15.07.2002 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області (а.с.9).

У період з 01.01.2018 по 31.12.2022 ФОП ОСОБА_1 отримувала дохід від надання послуг громадського харчування, виготовлення кулінарних та інших виробів через діяльність ресторанів, надавала послуги з просування та стимулювання реалізації продукції, послуги з надання в оренду приміщення.

Посадовими особами Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, на підставі п.19-1.1 ст.19-1, п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.77.1 п.77.4 ст.77, п.82.1 ст.82, п.п.69.35 п.69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, відповідно до наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 24.08.2023 № 3966-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 » та наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 20.09.2023 № 4307-п «Про продовження строків проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 », було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного, іншого законодавства та правильності нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2018 по 31.12.2022.

За результатами документальної планової виїзної перевірки контролюючим органом складено акт про результати документальної планової виїзної перевірки від 09.10.2023 року за №3491/04-36-24-08/ НОМЕР_1 , який довірена особа позивача ОСОБА_3 отримав 09.10.2023р., про що свідчить його підпис на останньому аркуші акту.

Зазначеним актом встановлено, зокрема, порушення позивачкою: п. 177.2, п. 177.4, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, п. 1 розділу II Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.05.2021 № 261, в частині заниження податку на доходи фізичних осіб у розмірі 240531,23 грн., у тому числі по періодах: 2018 рік - 3 129,42грн., 2019 рік - 525,00 грн., 2020 рік - 59 148,22 гри., 2021 рік - 165480,35 грн., 2022 рік - 12 248,24 грн.; п. 4 ч. 1 ст. 4, п.1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст, 8 Закону 2464 в частині не нарахування єдиного соціального внеску у сумі 4466,51 грн., у т.ч. по періодам: 2018 рік -3824,85 грн.;- 2019 рік - 641,67 грн.

Листом від 13.10.2023 № 69538/6/04-36-24-08 відповідач повідомив позивачку про те, що вона запрошується на 20.10.2023р. о 14-00 до приміщення відповідача для надання пояснень по фактах адміністративних правопорушень, складання, отримання та підписання протоколу. Вказане повідомлення направлено на адресу позивачки 13.10.2023 р. рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується списком рекомендованих листів, фіскальним чеком та повідомленням про вручення рекомендованого листа.

У зв`язку із неявкою позивачки на складання протоколів у призначену дату 20.10.2023р., відповідачем було складено протоколи від 20.10.2023 № 25 та 26 за її відсутністю. При цьому факт неявки позивачки на складання протоколів було зафіксовано актом її неявки від 20.10.2023 року № 128/04-36-24-08-26104204, який підписаний трьома посадовими особами відповідача. При цьому у протоколах було зазначено дату, місце та час розгляду справи про адміністративне правопорушення:14.11.2023 о 15-00 в приміщенні відповідача.

У зв`язку із неявкою позивачки на складання протоколів їх копії було направлено на адресу позивачки листом від 23.10.23 № 71281/6/04-36-24-08. Лист направлено 25.10.2023р. засобами Укрпошти рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримано позивачкою 31.10.2023р., що підтверджується її підписом на поштовому повідомленні про вручення.

У день, призначений для розгляду адміністративної справи, позивачка до приміщення відповідача не з`явилась.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення №25 від 20.10.2023, складеним головним державним інспектором відділу планових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Дніпропетровській області Кригіною В.В. за результатами проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного, іншого законодавства та правильності нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 - 31.12.2022 років, остання вчинила правопорушення п. 177.2, п.177.4, п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України в частині неналежного ведення обліку доходів та витрат та включення до декларації перекручених даних за період з 01.01.2018 по 31.12.2022, що виразилось у завищенні витрат та включення до декларації при визначенні чистого оподатковуваного доходу, що підтверджено актом перевірки від 09.10.2023 №3491/04-36-24-08/ НОМЕР_1 , відповідальність передбачена частиною ст.1641 КУпАП ( а.с.42).

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення №26 від 20.10.2023, складеним головним державним інспектором відділу планових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Дніпропетровській області Кригіною В.В. за результатами проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, іншого законодавства та правильності нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 - 31.12.2022 років , остання вчинила правопорушення п. п. 4 ч.1, п.1 ч.2 ст. 6, п.2 ч. 1 ст. 7, ч.5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в частині заниження бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що підтверджено актом перевірки від 09.10.2023 №3491/04-36-24-08/ НОМЕР_1 , відповідальність передбачена частиною 1 ст.1651 КУпАП ( а.с.43).

Відповідно до постанови №25, яка винесена начальником управління оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Кібкало Тетяною Володимирівною від 14 листопада 2023 року на підставі розгляду двох протоколів про адміністративне правопорушення від 20 жовтня 2023 за №25, №26 та на підставі Акту від 09.10.2023 № 13491/04-36-24-08/ НОМЕР_1 про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період 01.01.2018 - 31.12.2022 років на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді 680,00 грн штрафу за неналежне ведення обліку доходів і витрат та включення в Декларації перекручених даних, а також порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Копію постанови відповідач направив позивачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення від 16.11. 2023р. № 76262/6/04-36-24-08.

Щодо посилання позивачки на протиправність акту документальної планової виїзної перевірки позивача від 09.10.2023 № 3491/04-36-24-08/ НОМЕР_1 , то в судовому засіданні встановлено, що на даний момент його протиправність позивачкою в судовому порядку не оскаржувалась, відповідно, судове рішення, яким би цей акт було визнано протиправним, відсутнє.

Позивачка подавала на адресу відповідача заперечення на вказаний вище акт перевірки, в якому виказувала незгоду із встановленими актом порушеннями. За результатами розгляду вказаного заперечення Комісією відповідача з розгляду заперечень прийнято висновок про відмову у задоволенні заперечень позивачки, про що її повідомлено листом відповідача від 02.11.2023 № 699/04- 36-24-08 .

Що стосується зауваження позивачки на відсутність підпису одного з ревізорів на акті перевірки, а саме ОСОБА_2 , який перебував у відпустці. В Постанові від 19.06.2020 р. № 140/388/19 Верховний Суд зазначив наступне: Сам по собі акт податкової перевірки та дії посадових осіб контролюючого органу зі складання цього акта не створюють правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав платника податків, крім виникнення права на подання зауважень до акта.

Відсутність у акті перевірки підпису однієї з посадових осіб контролюючого органу, яка її проводила, стосується оформлення результатів перевірки та не може бути самостійною підставою для визнання недійсними рішень контролюючого органу, прийнятих на підставі такого акта, при відсутності порушень правил проведення перевірки.

Відповідно до ст.1641 КУпАП, неподання або несвоєчасне подання громадянами декларацій про доходи чи включення до декларацій перекручених даних, неведення обліку або неналежне ведення обліку доходів і витрат, для яких законами України встановлено обов`язкову форму обліку, - тягне за собою попередження або накладення штрафу у розмірі від трьох до восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч.1 ст.165-1 КУпАП Порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, іншої звітності та відомостей, передбачених законами України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" і "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", порушення встановленого порядку використання та здійснення операцій з коштами Пенсійного фонду України, - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичну особу - підприємця або особу, яка забезпечує себе роботою самостійно, від тридцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі № 160/32231/23 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, проаналізовано певні правопорушення, які зафіксовані актом перевірки відповідача від 09.10.2023 № 3491/04-36-24-08/ НОМЕР_1 , частина з яких стала підставою для прийняття відповідачем оспорюваної постанови у справі про адміністративне правопорушення. Втім, деяким правопорушенням, які стали підставою для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності, адміністративним судом не надано правової оцінки; висновки податкового органу щодо таких правопорушень не спростовані. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі № 160/32231/23 набрало чинності.

Так суд погоджується із доводами відповідача про те, що в Акті перевірки було зазначено декілька порушень в сфері формування позивачкою витрат з податку на доходи фізичних осіб. Одне з них зазначене у п.3) на стор 28 Акту перевірки. Як вказано у зазначеному пункті, «в ході перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до складу витрат, які враховуються при визначенні чистого оподатковуваного доходу, включила витрати на виплату роялті в адресу ПО «УКРАЇНСЬКА ЛІГА АВТОРСЬКИХ І СУМІЖНИХ ПРАВ» (код 37396233) у 2018 році на суму 16344 грн. (без ПДВ) та виплати за користування правом використання товарного знаку в адресу ТОВ «РЕСТОРАНТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» у сумі 3958,34 грн. (без ПДВ), у тому числі по періодам: 2018 рік 1041,67 грн. (без ПДВ); 2019 рік 2916,67 грн. (без ПДВ). Загальна сума виплат, згідно даних Книги обліку та витрат та виписок банку склала 20302,34 грн. (без ПДВ), у тому числі по періодам: 2018 рік 17385,67 грн. (без ПДВ); 2019 рік 2916,67 грн.». Періоди, в які позивачка включала вказані платежі до витрат, (2018 та 2019 роки) чинна на той час редакція ст. 177 Податкового кодексу України, не передбачала можливості включення таких платежів до витрат. У позові по справі № 160/32231/23 позивачка підтверджувала факт включення вказаних платежів до складу витрат у 2018 та 2019 роках і зазначала, що такі витрати вона вважає «іншими витратами», перелік яких передбачений пп. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПКУ. Проте, із змісту вказаної норми вбачається, що роялті і плата за користування товарним знаком не підпадають під витрати, вказані у зазначеному пункті. Новація щодо можливості внесення роялті до витрат внесена в пп. 177.4.3 п. 177.4 ст. 177 ПКУ лише Законом України від 30.11.2021 № 1914-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень». Отже, в 2018 та 2020 роках позивачка не мала права включати вказані платежі до витрат. А оскільки в силу п. 177.2 ст. 177 ПКУ витрати це сума, на яку зменшується загальний оподатковуваний доход, збільшення витрат автоматично тягне за собою зменшення чистого оподатковуваного доходу. Отже, безпідставно завишаючи витрати, позивачка зменшувала чистий оподатковуваний дохід, з якого належало сплатити податок на доходи.

Таким чином, в діях позивачки є склад правопорушення, передбаченого ст. 164-1 КУпАП.

Що стосується адміністративного правопорушення, встановленого ст. 165-1 КУпАП (порушення нарахування єдиного соціального внеску), то в силу п. 2 ч.1 ст.7 та ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" базою нарахування єдиного соціального внеску є оподатковуваний дохід, а ставкою 22 відсотки від вказаного доходу.

Проте, залишилося неспростованим судом завищення позивачкою витрат (а отже і заниження доходу) за такими платежами як роялті та за право користування товарним знаком. В свою чергу таке заниження Позивачкою доходів автоматично потягло заниження позивачкою єдиного соціального внеску.

Як вбачається із рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 у справі № 160/32231/23 суд зазначив, що вважає неправомірним донарахування відповідачем єдиного соціального внеску лише за операціями позивачки з ТОВ «Рокет Делівері» (за агентським договором). При цьому питання заниження позивачкою єдиного соціального внеску внаслідок заниження доходу за роялті та право користування товарним знаком судом не аналізувалось. Отже, в цій частині також відсутній висновок суду, що спростовував би порушення, встановлені податковим органом. З огляду на наведене суд доходить в висновку, що в діях позивачки наявні склади адміністративних правопорушень, передбачених ст.164-1 та ст. 165-1 КУпАП, які не спростовані судовим рішенням.

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до вимог статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема: час вчинення і суть адміністративного правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, положення даної статті вказують на те, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 КАСУ).

У постанові Верховного Суду від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17 зазначено, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Згідно зі ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Подаючи позов позивачка зазначає про те, що висновки контролюючого органу, що викладені в акті про результати документальної планової виїзної перевірки від 09.10.2023 за №3491/04-36-24-08/ є безпідставними та незаконними, а тому, як наслідок, винесені контролюючим органом рішення є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, однак це спростовується наданими відповідачем доказами по справі та рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі № 160/32231/23 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій, яким позовні вимоги позивача ОСОБА_1 були задоволені частково та рішення набрало чинності.

Відповідно до ч. 4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд вважає, що ним доведено належними та допустимими доказами факт дотримання ним процедури притягнення до адміністративної відповідальності та факт скоєння правопорушення позивачем.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про те, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст.164-1 та ст. 165-1 КУпАП здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства. Уповноваженою особою було надано належну оцінку зібраним доказам та прийнято рішення, яке відповідає положенням КУпАП. Доказів, які б мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було, а судом таких обставин не встановлено, а відтак відсутні будь-які підстави для скасування оскаржуваної постанови та задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А, ) про визнання протиправною та скасування постанови від 14.11.2023 року № 25 про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі протягом 10-ти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.П. Слюсар