Справа № 580/624/25
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

27 січня 2025 року Справа № 580/624/25
м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Бабич А.М., перевіривши матеріали позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИЛА:

21.01.2025 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивачка) до Міністерства оборони України (далі відповідач) про:

визнання незаконними і скасування змін до ст.9 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (реєстр.№11407);

зобов`язання органів державної влади забезпечити виплату грошового забезпечення дружині військовослужбовця ОСОБА_2 у повному обсязі відповідно до чинної редакції закону до внесення змін.

Додатково просила повідомити її письмово у встановленому законом порядку (п.1 ст.193 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) про прийняте рішення листом на адресу: АДРЕСА_1 та звільнити її від сплати судового збору.

Обґрунтовуючи позов зазначила, що зміни, внесені до вказаного вище Закону, порушують її права, оскільки обмежили право на отримання грошового забезпечення за зниклого безвісти чоловіка, який є військовослужбовцем.

Ознайомившись зі змістом позовної заяви та доданими до неї документами з`ясовані підстави для повернення позовної заяви з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Згідно з ч.4 ст.172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

У контексті викладеного суд урахував усталену практику Верховного Суду (далі - ВС) у подібних правовідносинах, що обов`язкова для врахування судами нижчих інстанцій відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2024 року у справі № 990/40/24 дійшла таких висновків:

«…6.9. За змістом статті75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої згідно з пунктом 3 статті 85 Основного Закону належить прийняття законів.

6.10. У Рішенні Конституційного Суду України від 03.12.98 N 17-рп/98наголошено, що Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні, діяльність якого передусім спрямована на забезпечення народного представництва, прийняття законів та здійснення інших повноважень відповідно до Конституції України.

6.11. Згідно зі статтею 147 Основного Закону питання про відповідність Конституції України законів України віднесено до виключної компетенції Конституційного Суду України.

6.12. Пунктом 1 частини першої статті 150 Конституції України так і визначено, що до повноважень Конституційного Суду України належить, зокрема, вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність): законів та інших правових актів Верховної Ради України; актів Президента України; актів Кабінету Міністрів України; правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

6.13. Відповідно до частини першої статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

6.14. Аналогічні положення закріплені й у статті 1 Закону України від 13.07.2017 N 2136-VIII "Про Конституційний Суд України", згідно з якою Конституційний Суд України є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України. До повноважень Конституційного Суду України належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим (пункт 1 частини першої статті 7 цього ж Закону).

6.15. У Рішенні від 27.03.2002 N 7-рп/2002 Конституційний Суд України виходячи з положень статей 85, 91 Конституції України вказав, що Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші правові акти, які є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та відповідно до частини другої статті 147, частини першої статті 150 Конституції України є об`єктом судового конституційного контролю. При цьому до повноважень Конституційного Суду України належить, зокрема, перевірка на предмет відповідності Конституції України всіх без винятку правових актів Верховної Ради України і Президента України як за їх юридичним змістом, так і за дотриманням конституційної процедури їх розгляду, ухвалення та набрання ними чинності. Разом з тим такі повноваження Конституційного Суду України обмежуються виключно вирішенням питань щодо відповідності цих актів Конституції України, а не щодо їх законності.

6.16. Водночас відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

6.17. Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

6.18. Пунктами 1 та 2 частини першої статті 4 КАС визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

6.19. Частиною першою статті 5 КАС передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

6.20. На підставі пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

6.21. Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України

6.22. Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України визначені статтею 266 КАС, правила якої поширюються на розгляд адміністративних справ щодо, зокрема, законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

6.23. Разом з тим згідно з пунктом 1 частини другої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

6.24. Колегія суддів Великої Палати Верховного Суду звертає увагу на те, що положення частини першої статті 2, пункту 2 частини першої статті 4, статей 5, 19 та частини першої статті 266 КАС слід розуміти так, що в порядку адміністративного судочинства до Верховного Суду як суду першої інстанції можуть оскаржуватися тільки ті правові акти, дії чи бездіяльність, зокрема, Президента України та Верховної Ради України, які прийнято / вчинено / допущено у правовідносинах, у яких Президент України чи Верховна Рада України реалізують свої владні (управлінські) функції / повноваження і які не вимагають перевірки на відповідність Конституції України за їх юридичним змістом і процедурою розгляду.

6.25. Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі N 9901/275/19 (провадження N 11-536заі19), від 08.04.2020 у справі N 9901/40/20 (провадження N 11-75заі20), від 30.09.2020 у справі N 9901/95/20 (провадження N 11-270заі20) та від 14.04.2021 у справі N 800/400/16 (провадження N 11-46заі21).

6.26. Таким чином, віднесення питання про відповідність Конституції України законів України до виключної компетенції Конституційного Суду України вказує на неможливість розгляду таких справ у порядку адміністративного судочинства.

6.27. Зважаючи на обставини, у зв`язку з якими позивач звернувся до адміністративного суду з позовом, зміст позовних вимог і наведене вище правове регулювання цих правовідносин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлений у цій справі позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а відтак правильно відмовив у відкритті провадження у цій справі.»

Суд урахував, що позовні вимоги у вказані справі та у цій справі є подібними та направлені на один результат вирішення спору. Позивачка звернулася до адміністративного суду з позовом, зміст позовних вимог і наведене вище правове регулювання вазаних правовідносин, що заявлений у цій справі позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства з приводу незаконності закону.

Зокрема, закон, що оскаржується, прийнято Верховною Радою України, у зв`язку з чим саме вона є належним відповідачем у справі за такими позовними вимогами та предметно такий спір підвідомчий Конституційному Суду України. Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

Водночас позовні вимоги щодо грошового забезпечення військовослужбовця підвідомчі адміністративним судам, оскільки його виплату забезпечують уповноважені органи виконавчої влади.

Тобто, позивачка порушила правилами об`єднання позовних вимог.

При цьому, згідно з ч.3 ст.48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу) відповідно до п.6 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві.

Тому наявні підстави повернути позовну заяву з усіма доданими до неї матеріалами.

Пунктом 2 ч.1 ст.7 Закону України від 08.07.2011 №3676-VІ «Про судовий збір» (далі - Закон №№3676-VI) визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Відповідно до ч.2 вказаної статті Закону №3676-VI у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, повністю.

Оскільки доказів сплати судового збору за звернення до адміністративного суду позовною заявою не надано, відсутні підстави для його повернення.

Керуючись ст.ст.2-20, 121, 160-161, 169-171, 255, 295 КАС України, суддя

УХВАЛИЛА:

1. Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про:

визнання незаконними і скасування змін до ст.9 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (реєстр.№11407);

зобов`язання органів державної влади забезпечити виплату грошового забезпечення дружині військовослужбовця ОСОБА_2 у повному обсязі відповідно до чинної редакції закону до внесення змін.

3. Копію ухвали, позовну заяву та додані до неї документи направити ОСОБА_1 .

3. Роз`яснити ОСОБА_1 , що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду у разі усунення недоліків, викладених у цій ухвалі.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів до Шостого апеляційного адміністративного суду.

СуддяАнжеліка БАБИЧ