Справа № 200/214/25
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

27 січня 2025 року Справа №200/214/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Бабіч С.І., дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; зареєстрована адреса місця проживання як ВПО: АДРЕСА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно нарахування та виплати позивачці індексації грошового забезпечення за період з 08.09.2017 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця - січня 2008 року, для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити позивачці індексацію грошового забезпечення за період з 08.09.2017 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця - січня 2008 року, для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення;

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно нарахування та виплати позивачці індексації грошового забезпечення за періоди з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 16.07.2024 року із застосуванням абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" від 17.07.2003 року № 1078;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити позивачці індексацію грошового забезпечення за періоди з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 16.07.2024 року із застосуванням абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" від 17.07.2003 року № 1078.

Заявлені вимоги стосуються нарахування та виплати, зокрема, індексації грошового забезпечення, яка є складовою частиною заробітної плати (грошового забезпечення), за періоди з 08.09.2017 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 16.07.2024 року.

При цьому позивачкою пропущено строк звернення до суду з вимогами, які стосуються періоду часу з 19.07.2022 року, оскільки на спірні у даній справі правовідносини, що мали місце з 19.07.2022 року, розповсюджуються строки звернення до суду з позовом, визначені статтею 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 року № 2352-IX.

Згідно з частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у випадку подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Ухвалою суду від 20.01.2025 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, надано позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали, шляхом надання суду обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом (із зазначенням причин пропуску строку та підстав, з яких позивачка вважає ці причини пропуску строку поважними) щодо позовних вимог про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення (індексації-різниці) за періоди з 19.07.2022 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 16.07.2024 року.

На виконання вимог вказаної ухвали позивачкою подано заяву, в якій вона просить суд визнати поважними причини пропуску нею строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та поновити вказаний строк.

Дана заява обґрунтована тим, що позивачка зверталася до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення і лише після одержання від нього листа-відповіді у січні 2025 року дізналася про порушення своїх прав.

Крім того, позивачка посилається на введення воєнного стану на території України, що унеможливило своєчасне вчинення нею відповідних дій щодо з`ясування обставин виплати грошового забезпечення та інших виплат.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Строк може і має бути поновленим судом, але лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Водночас, за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує відповідне рішення і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України.

Інститут строків в адміністративному судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При визначенні початку строку для звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14.02.2019 року у справі № 805/3881/18-а.

Під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття ж "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання виплати, демонструючи свою необізнаність щодо причин визначення спірного розміру виплати, звернулась до вповноваженої особи із заявою щодо надання відповідної інформації. В такому разі особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав, при отриманні від такого органу відповіді на подану заяву. Триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд наголошує на тому, що грошове забезпечення (складовою частиною якого є його індексація, бездіяльність щодо нарахування та виплати якої в неповному обсязі позивачка просить визнати протиправною і яку позивачка просить зобов`язати нарахувати і виплатити) є щомісячною виплатою, його розмір щомісяця відомий особі, яка його отримує. Отримуючи його у неналежному, на думку особи, розмірі, вона має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про складові виплати та про те, як вона обрахована, на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових, тощо.

Таким чином, із дня отримання виплати особою вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, враховуючи вищенаведене, позивачка, за умови прояву належної зацікавленості та вчинення певних активних дій, мала об`єктивну можливість вчасно отримати інформацію про складові виплати та про те, як вона обрахована, на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових, тощо та дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Суд зауважує, що отримання позивачкою листа відповідача на її звернення не змінює момент, з якого позивачка повинна була дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивачка почала вчиняти певні дії щодо реалізації свого права, і ця дата не пов`язується із початком перебігу строку звернення до суду в разі, якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла якихось активних дій щодо отримання інформації про правильність чи помилковість нарахування розміру грошового забезпечення, своєчасність чи несвоєчасність його перерахунку, тощо.

При цьому суд зазначає, що позивачку було звільнено з військової служби ще у липні 2024 року (про що свідчать відповідні записи у військовому квитку), проте із заявою щодо нарахування та виплати сум індексації грошового забезпечення позивачка звернулася до відповідача лише у грудні 2024 року, а цей позов подала до суду 10.01.2025 року.

З огляду на таке, судом не приймаються до уваги викладені у заяві доводи позивачки стосовно того, що про порушення своїх прав вона дізналася лише після одержання у січні 2025 року листа відповідача у відповідь на її звернення.

Щодо вчинення процесуальних дій з урахуванням умов воєнного стану, про які, серед іншого, вказує позивачка у заяві, суд зазначає наступне.

У постанові від 10.11.2022 року у справі № 990/115/22 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, зокрема, про те, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків щодо звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку, у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Подібних висновків Верховний Суд дійшов також у постановах від 18.01.2023 року у справі № 160/21195/21, від 16.02.2023 року у справі № 640/4426/22, від 16.02.2023 року у справі № 640/7964/21, від 27.03.2023 року у справі № 160/14362/21, тощо.

У постанові від 23.03.2023 року у справі № 761/28821/20 Верховний Суд наголосив на тому, що за усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з цією обставиною. При цьому саме лише посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження (поновлення).

Відтак, введення воєнного стану на території України, саме по собі, не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку.

Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 зауважив, серед іншого, на тому, що обмеження строків звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" вказано, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (Perez de Rada Cavanilles c. Espagne, № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (caso Osman contra Reino Unido, № 23452/94; Kreuz v. Poland, № 28249/95).

Таким чином, з огляду на викладене, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі й встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження цих строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Строки звернення до суду обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду або здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Для цього має бути дотримано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки згідно з національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Поважними причинами визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами або труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій і підтверджені належними доказами.

У поданій до суду заяві про поновлення процесуального строку будь-яких інших, окрім вказаних вище, причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом не наведено.

З огляду на викладене, розглянувши заяву позивачки, суд не знаходить підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом у частині вимог, які стосуються нарахування і виплати індексації грошового забезпечення (індексації-різниці) за періоди проходження військової служби з 19.07.2022 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 16.07.2024 року.

Частиною 2 статті 123 КАС України встановлено, що у разі, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовну заяву в частині вимог про визнання бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачці за періоди з 19.07.2022 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 16.07.2024 року із застосуванням абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" від 17.07.2003 року № 1078 - протиправною, та про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці індексацію грошового забезпечення за періоди з 19.07.2022 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 16.07.2024 року із застосуванням абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" від 17.07.2003 року № 1078 - повернути без розгляду.

Згідно з частиною 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 243, 248, 256 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом у частині вимог, які стосуються нарахування і виплати індексації грошового забезпечення (індексації-різниці) за періоди проходження позивачкою військової служби з 19.07.2022 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 16.07.2024 року, - неповажними.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 стосовно поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди з 19.07.2022 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 16.07.2024 року із застосуванням абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" від 17.07.2003 року № 1078 та про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди з 19.07.2022 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 16.07.2024 року із застосуванням абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" від 17.07.2003 року № 1078 - повернути позивачці без розгляду.

Роз`яснити позивачці, що повернення позовної заяви у частині позовних вимог не позбавляє позивачку права повторного звернення з цим позовом у відповідній частині вимог до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала складена і підписана 27 січня 2025 року в порядку письмового провадження та набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч