Справа № 520/16308/24
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

27 січня 2025 року № 520/16308/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17 квітня 2024 року № 0/20160/24-21 21 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «Єдиний податок з фізичних осіб» в розмірі 407301,59 грн із нарахуванням штрафних санкцій в розмірі 40730,15 грн;

- зобов`язати ГУ ДПС в Харківській області повернути ФО-П ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце знаходження: АДРЕСА_1 , поточний рахунок НОМЕР_2 в АТ «Сенс банк» м. Харків, МФО 300346, як надлишково сплачену суму єдиного податку в розмірі 360000,00 (триста шістдесят) тисяч гривень 00 копійок.

В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що податкове повідомлення-рішення від 17 квітня 2024 року № 0/20160/24-21 21 є протиправним та таким, що порушує його права. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 19.06.2024 року прийнято адміністративну справу до розгляду, відкрито спрощене провадження у справі.

Представником відповідача через канцелярію суду було подано відзив на позов, в якому останнім вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує, оскільки позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому представником відповідача вказано, що в порушення пунктів 293.4 та 293.8 статті 293, підпункту 296.5.3 пункту 296.5 статті 296 розділу ХІV, підпункту 9-1.4.3 пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ Податкового кодексу України, занижено податкове зобов`язання з єдиного податку в податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2023 рік від 19.01.2024 № на суму 571605,16 грн. В той же час представником відповідача зазначено, що детальний розрахунок податкових зобов`язань наведений в акті камеральної перевірки від 13.03.2024 № 9576/20-40-24-21-06/.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову та заперечень проти нього, суд встановив наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 відповідно до Реєстру платників єдиного податку в періоді з 01.01.2012 по 30.01.2012, 01.01.2016 по 30.05.2022 та з 01.08.2023 року є платником єдиного податку 3 групи за ставкою 5 відсотків.

На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу I, пункту 75.1 статті 75 розділу ІІ Податкового кодексу України у порядку, визначеному пунктом 76.2 статті 76 розділу ІІ Податкового кодексу України, проведено камеральну перевірку податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за період рік 2023, дата подання декларації 19.01.2024, реєстраційний номер .

Висновки камеральної перевірки викладено у акті від 13.03.2024 № 9576/20-40-24-21-06/ НОМЕР_1 , згідно із якими платником, в порушення пунктів 293.4 та 293.8 статті 293, підпункту 296.5.3 пункту 296.5 статті 296 розділу ХІV, підпункту 9-1.4.3 пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ Податкового кодексу України, занижено податкове зобов`язання з єдиного податку в податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2023 рік від 19.01.2024 № на суму 492910,73 грн.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що контролюючим органом при перевірці використано: ІС «Податковий блок», податкову декларацію платника єдиного податку третьої групи: за рік 2023 від 19.01.2024 року №.

Так зі змісту акту перевірки вбачається зазначення контролюючим органом про те, що в податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2023 рік від 19.01.2024 року № виявлено методологічну помилку: порушено пункти 293.4 та 293.8 статті 293, підпункт 296.5.3 пункту 296.5 статті 296 розділу ХІV, підпункт 9-1.4.3 пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме: ФОП ОСОБА_1 , не задекларував податкове зобов`язання по єдиному податку за ставкою 15 відсотків із суми перевищення обсягу доходу, визначеного підпунктом 9-1.4.3 пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу та не визначив суму єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет.

Із посиланням на приписи пп. 3 п. 291.4 ст.291 Податкового кодексу України та внесених доповнень до підрозділу 8 розділу ХХ Кодексу Законом України від 30.06.2023 року №3219-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» вказано, що позивач застосував особливості оподаткування відповідно до підпункту 9.4 пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу (3 група, ставка 2 відсотки) в періоді з 31.05.2022 по 31.07.2023 роки.

Тобто представником контролюючого органу вказано, що граничний обсяг доходу пропорційно визначений до кількості календарних місяців поточного року, протягом яких платник єдиного податку третьої групи ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) не застосовував особливості оподаткування відповідно пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу, становить 3257875,00 грн (7818900,00 грн/12міс* 5 міс).

Із посиланням на положення пп. 1 п.293.4 ст.293, п. 293.8 ст. 293, пп.296.5.3 п.296.5 ст.296 Податкового кодексу України вказано, що за даними податкової звітності: код рядка декларації - 05, назва показника - «Обсяг доходу за звітний (податковий) за 2023 рік, що оподатковується за ставкою 3%», дані задекларовані платником 6543946,56 грн; код рядка декларації - 08, назва показника - «Загальна сума доходу за звітний (податковий) період за 2023 рік», дані задекларовані платником 6543946,56 грн. Також контролюючим органом вказано, що після проведення аналізу встановлено, що в податковій декларації платника єдиного податку за 2023 рік не враховані суми, які були зазначені в декларації платника єдиного податку за ІІІ квартал 2023 року, а саме: код рядка декларації - 06, назва показника - «Обсяг доходу за звітний (податковий), що оподатковується за ставкою 5%», дані задекларовані платником 1043690,00 грн; код рядка декларації - 08, назва показника - «Загальна сума доходу за звітний (податковий) період», дані задекларовані платником 1043690,00 грн; код рядка декларації - 11, назва показника - «Сума податку за ставкою 5% (рядок 06*5%)», дані задекларовані платником 52183,50 грн; код рядка декларації - 12, назва показника - «Нараховано всього за звітний (податковий) період», дані задекларовані платником 52183,50 грн; код рядка декларації - 14.1, назва показника - «Сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками звітного (податкового) періоду», дані задекларовані платником 52183,50 грн; код рядка декларації - 14, назва показника - «Загальна сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду», дані задекларовані платником 52183,50 грн.

Відтак, враховуючи вказане, встановлено заниження податкового зобов`язання на суму 78694,43 грн, а саме: дані за податковою декларацією за ІІІ квартал 2023 року: «Обсяг доходу за звітний (податковий), що оподатковується за ставкою 5%» (рядок 06, 08) 1043690,00, «Сума податку за ставкою 5%» (рядок 11) 52183,50; дані за податковою декларацією за ІІІ квартал 2023 року: «Обсяг доходу за звітний (податковий), що оподатковується за ставкою 3%» (рядок 05, 08) 6543946,50, «Сума податку за ставкою 3% (рядок 10) 196318,40; сума донарахування 5% (ст.2р.2*5%) ст2р.-ст.1р.2) 78694,43.

Розрахунок суми єдиного податку, що підлягає сплаті до бюджету (грн): «Максимальний обсяг доходу згідно п.291.4 ст.291 Кодексу, грн» - 7818900,00 грн; «Кількість місяців застосування особливого режиму оподаткування» - 7; «Максимальний обсяг доходу відповідно пп.9-1.4.3 п.9-1 підр.8 розд. ХХ Кодексу (ст.1/21*(12-ст.2), грн» - 3257875,00 грн; «Задекларовано платником обсяг доходу в Податковій декларації (рядок 8 Декларації), грн» - 6543946,50 грн; «Обсяг доходу, що підлягає оподаткуванню за ставкою 15% (ст.4-ст.3), грн» - 3286071,50 грн; «Донарахована сума за ставкою 15%» - 492910,73.

На підставі висновків акту від 13.03.2024 року № 9576/20-40-24-21-06/ контролюючим органом складено податкове повідомлення-рішення від 17.04.2024 року №0/20160-24-21, згідно із яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Єдиний податок з фізичних осіб» 448031,74 грн.

Під час розгляду справи встановлено доводи позивача стосовно того, що 19.01.2024 року за результатами 2023 року він подав до контролюючого органу річну декларацію, помилково заповнивши рядок 05 замість рядка 06, а саме: в «рядок 05» обсяг доходу за звітний (податковий) період, що оподатковується за ставкою 3% вказав обсяг доходу 6543946,50 грн, але рядок « 05» стосується платників єдиного податку, які обліковуються за ставкою 3%, в той час як вірно було б заповнити рядок « 06», який стосується платників єдиного податку за ставкою 5%.

Також позивачем вказано, що 19.03.2024 року він, самостійно виявивши помилку при заповнені річної звітності (було помилково заповнено рядок « 05» замість вірно рядка « 06») та перерахувавши свої обсяги в розрізі щомісячних звітів за січень-липень 2023 року, за ІІІ квартал (точніше його залишок: серпень і вересень) та річний звіт за 2023 рік, встановив некоректність читання річної звітності в цілому та з метою недопущення різночитання річної звітності ним та податковою, подав до податкового органу відкореговану річну декларацію.

Таким чином, як зазначено позивачем, ним, самостійно після виявлення методологічної помилки в поданій декларації за 2023 рік, 19.03.2024 року подано до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію, в якій правильно вказано наступне: рядок 06 «обсяг доходу за звітний період, що оподатковується за ставкою 5%» та вірно вказано обсяг свого сукупного річного доходу (рядок 08), який складає 3124616,00 грн, визначивши при цьому податкових зобов`язань в розмірі 156230,83 грн. При цьому позивачем вказано, що річна уточнююча податкова декларація включає лише ІІІ та ІV квартали, в період яких обсяг доходу становить 3124616,00 грн, та не включає дохід за січень-липень (241330,00 грн), оскільки за ці місяці платник визначав суму податкових зобов`язань за ставкою 2% (з особливостями згідно п.9) і звітував за цей період окремо.

Під час розгляду справи зі змісту наданих позивачем пояснень встановлено, що вказана уточнююча податкова декларація не була прийнята податковим органом, а про відмову в реєстрації уточнюючої декларації платнику стало відомо з листа ГУ ДПС в Харківській області від 31.03.2024 року № 14528/6/20-40-24-21-17.

Так, вказаним листом позивача було повідомлено про те, що підставою відмови податкового органу для неприйняття декларації вказано: п. 50.2 ст. 50 Податкового кодексу України, а саме платник податків під час проведення документальних типових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі податкові декларації за звітний період що перевіряється. Крім того, в цьому ж листі вказано, що якщо за результатами камеральної перевірки контролюючим органом виявлено заниження податкового зобов`язання та вручено платнику податку акт такої перевірки (незалежно від дати отримання платником податкового повідомлення-рішення), то платник не має право подавати уточнюючу податкову декларацію (розрахунок) за звітний період, що був охоплений такою перевіркою, оскільки контролюючим органом вже було встановлено факт заниження податкового зобов`язання, про що зазначається в акті камеральної перевірки та донарахована сума за результатами такої перевірки буде автоматично відображена в ІКП після вручення податкового повідомлення-рішення за умови відсутності інформації про початок процедури адміністративного або судового оскарження.

Своєю чергою позивачем зазначено, що вказаний акт камеральної перевірки від податкового органу він не отримував, а 11.04.2024 року надав до канцелярії відповідача заяву, в якій просив надати йому копію вказаного вище акту камеральної перевірки, але відповідь на цю заяву платник також не отримав.

В той же час листом Головного управління ДПС в Харківській області від 31.03.2024 року №14528/6/20-40-24-21-17 позивача повідомлено про те, що акт камеральної перевірки від 13.03.2024 року №9576/20-40-24-2106/ було направлено засобами поштового зв`язку.

Зі змісту позовної заяви встановлено доводи позивача стосовно того, що він вказаний акт поштою не отримував.

З метою збору інформації, представником позивача до контролюючого органу було направлено адвокатський запит від 17.05.2024 року, в якому адвокат просив податковий орган: надати інформацію та належним чином завірені документи на її підтвердження, що доказує факт вручення Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 копії акту камеральної перевірки від 13.03.2024 року № 9576/20-40-24-2106/ та/або докази відправлення вказаного акту камеральної перевірки засобами поштового зв`язку; якщо податковий орган не вручав платнику копію акту, в такому разі направити копію акту камеральної перевірки від 13.03.2024 року № 9576/20-40-24-2106/ у відповідь на цей адвокатський запит; якщо податковому органу повернувся лист з копією акту камеральної перевірки від 13.03.2024 року №9576/20-40-24- 2106/ з відміткою «закінчився термін зберігання», в такому разі направити повторно акт камеральної перевірки від 13.03.2024 року № 9576/20-40-24-2106/ за місцезнаходженням ФО-П ОСОБА_1 .

У відповідь на вказаний адвокатський запит, 24.05.2024 року представнику позивача нарочно в приміщенні відповідача було вручено копію акту камеральної перевірки від 13.03.2024 року № 9576/20-40-24-2106/ та надано докази про повернення листа ДПІ з поштового відділення з відміткою «закінчився терміну зберігання». Згідно трекінгу з сайту Укрпошти встановлено наступне: поштове відправлення № 351 передано на поштове відділення для відправлення платникові 14.03.2024 року, та повернуто відправнику за зворотною адресою 01.04.2024 року з відміткою «закінчення встановленого терміну зберігання».

В подальшому, як зазначено позивачем, 23.05.2024 року вказаний вище акт камеральної перевірки від податкового органу він випадково виявив в електронному кабінеті платника податків. Однак, бажання здійснювати листування з контролюючими органами не виявляв, заяву про бажання отримувати документи через Електронний кабінет за формою згідно з додатком 3 до Порядку функціонування Електронного кабінету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 637 від 14.07.2017 року, до податкового органу не подавав.

З метою збору інформації, представником позивача до контролюючого органу було направлено адвокатський запит від 29.05.2024 року, в якому останній просив податковий орган надати інформацію та належним чином завірені документи на її підтвердження, що доказує факт подання Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до податкового органу заяви про бажання отримувати документи через Електронний кабінет за формою згідно з додатком 3 до Порядку функціонування Електронного кабінету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 637 від 14.07.2017 року.

Листом Головного управління ДПС України в Харківській області за вих. № 27000/6/20-40-24-21-17 від 07.06.2024 року представника позивача повідомлено про те, що копію акту камеральної перевірки від 13.03.2024 року № 9576/20-40-24-2106/ позивачу було направлено рекомендованим листом та було продубльовано в Електронному кабінеті платника податків. Також вказано, що заява про бажання отримувати документи через Електронний кабінет за формою згідно з додатком 3 до Порядку функціонування Електронного кабінету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 637 від 14.07.2017 року, в паперовому вигляді до податкового органу не надходила.

Зі змісту позовної заяви встановлено доводи позивача стосовно того, що контролюючим органом було проведено відносно нього камеральну перевірку, а отже посилання останнього на положення п.2 ст. 50 Податкового кодексу України не можуть вважатися доречними, оскільки встановлюють заборону платнику подавати уточнюючі податкові декларації в ході проведення документальних планових та позапланових перевірок. В той же час позивачем вказано, що неприйняття контролюючим органом з огляду на вказане уточнюючої податкової декларації від 19.03.2024 року за 2023 рік є неправомірним, у зв`язку з чим останній з висновками перевірки не погоджується, вважає донарахування безпідставним, але з метою недопущення недоїмки на особистому рахунку платника, примусового стягнення цієї суми, податкової вимоги та іншого, здійснив оплату згідно із вказаним податковим повідомленням-рішенням грошових коштів в розмірі 360000,00 грн.

Позивач, вважаючи свої права порушеними, а податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся до суду із позовом у цій справі.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюється, зокрема система оподаткування, податки і збори.

Пунктом 16.1 статті 16, пунктом 36.1 статті 36, пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України передбачено, що платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом; податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом; виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з пунктом 291.3 статті 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Відповідно підпункту 3 пункту 291.4 статті 291 Кодексу, до третьої групи платників єдиного податку можуть належати фізичні особи підприємці, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена, та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Згідно з положеннями Закону України "Про державний бюджет України на 2023 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2023 року встановлено в розмірі 6700 грн.

Таким чином, обсяг доходу суб`єктів господарювання, які застосовують 3 групу спрощеної системи оподаткування, протягом календарного року не повинен перевищувати - 7818900,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач перебував на спрощеній системі оподаткування - єдиний податок третьої групи в періоді з 01.01.2012 по 30.01.2012, 01.01.2016 по 30.05.2022 та з 01.08.2023 з фіксованою ставкою у розмірі 5% від розміру мінімальної заробітної плати. При цьому позивач застосовував особливості оподаткування відповідно до підпункту 9.4 пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу (3 група, ставка 2 відсотки) в періоді з 31.05.2022 по 31.07.2023 роки.

Законом України від 30 червня 2023 року №3219-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану" внесено зміни з 01.08.2023, зокрема, до підрозділу 8 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, який доповнено новим пунктом 9-1 щодо особливостей застосування спрощеної системи оподаткування.

Підпунктом 9-1.4.3 пункту 9-1.4. підрозділу 8 Розділу XX Податкового кодексу України встановлено, що у 2023 звітному році обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, встановлений пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу, визначається пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу.

Тобто, якщо з 01 січня по 31 липня 2023 року суб`єкт господарювання застосовував спрощену систему з особливостями оподаткування та з 01 серпня повернувся на сплату єдиного податку третьої групи зі ставкою 3 або 5 відсотків, то:

- звітувати такий платник має окремо за період з особливостями, коли відраховував 2% від обсягу, та окремо за період, коли відраховував 5%;

- граничний обсяг доходу пропорційно визначений до кількості календарних місяців поточного року, протягом яких платник єдиного податку третьої групи ОСОБА_1 , не застосовував особливості оподаткування відповідно пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, становить 3257875,00 грн (7818900,00 грн/12міс* 5 міс).

Під час розгляду справи зі змісту наданих позивачем пояснень встановлено, що з врахуванням вказаних особливостей, позивач про обсяги доходів звітував перед контролюючим органом наступним чином: за січень 2023 року в рядку 01 «обсяги доходу за звітний місяць що оподатковується за ставкою» 2 % доходу» вказав 87830,00 грн; за лютий 2023 року в рядку 01 «обсяги доходу за звітний місяць, що оподатковується за ставкою» 2 % доходу» вказано 161480,00 грн; за березень 2023 року в рядку 01 «обсяги доходу за звітний місяць, що оподатковується за ставкою» 2 % доходу» вказано 562700,00 грн; за квітень 2023 року в рядку 01 «обсяги доходу за звітний місяць, що оподатковується за ставкою» 2 % доходу» вказано 674610,00 грн; за травень 2023 року в рядку 01 «обсяги доходу за звітний місяць, що оподатковується за ставкою» 2 % доходу» вказано 494520,00 грн; за червень 2023 року в рядку 01 «обсяги доходу за звітний місяць, що оподатковується за ставкою» 2 % доходу» вказано 243030,00 грн; за липень 2023 року в рядку 01 «обсяги доходу за звітний місяць, що оподатковується за ставкою» 2 % доходу» вказано 195160,00 грн.

Всього обсяг доходу позивача за період січень-липень 2023 року складає: 2419330,00 грн, який обліковується за ставкою єдиного податку 2%.

Також позивачем повідомлено суду, що починаючи з 01 серпня 2023 року платник єдиного податку на 3 групі мав звітував поквартально, у зв`язку з чим він в своїй податковій звітності декларував наступні обсяги доходу: за серпень, вересень (3 квартал); рядок 06 «обсяг доходу за звітний період, що оподатковується за ставкою 5%» вказано 1043690,00 грн, річна за 2023 рік: в рядку « 05» - «обсяг доходу за звітний період, що оподатковується за ставкою 3%» вказано 6543946,00 грн.

Під час розгляду справи встановлено, що позивачем 19.03.2024 року після самостійного встановлення помилки при заповнені річної звітності (було помилково заповнено рядок « 05» замість вірно рядка « 06») та перерахування своїх обсягів в розрізі щомісячних звітів за січень-липень 2023 року, за 3 квартал та річного звіту за 2023 рік, встановлено некоректність читання річної звітності в цілому, у зв`язку з чим подано до контролюючого органу відкореговану податкову звітність, яку останнім не було прийнято із посиланням на положення п.50.2 ст.50 Податкового кодексу України.

Надаючи оцінку вказаному суд зазначає, що положеннями п.75.1 статті 75 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено право контролюючих органів проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

Згідно із пунктом 86.2 статті 86 Податкового кодексу України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Отже камеральна перевірка є окремим самостійним видом перевірок і не належить ні до планових, ні до позапланових.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Зазначена норма зобов`язує платника податку надіслати до контролюючого органу уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації або виправити помилку шляхом відображення уточнюючих показників у складі поточної декларації за будь-який наступний податковий період.

Пунктом 50.2 статті 50 Податкового кодексу України визначено, що платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

З аналізу вказаної норми вбачається, що останньою обмежено право на подачу уточнюючих розрахунків до поданих раніше податкових декларацій лише під час проведення документальних планових та позапланових перевірок, як наслідок, у випадках отримання акта камеральної перевірки щодо певної податкової декларації платник податків не обмежений у праві подати уточнюючий розрахунок до цієї декларації (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу).

З урахуванням викладеного вище слід дійти висновку про те, що після проведення камеральної перевірки і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки платник має право подавати уточнюючі розрахунки до податкової звітності, а контролюючий орган, приймаючи відповідне податкове повідомлення-рішення, повинен встановити дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку у разі його подання.

Наведене узгоджується також із змістом пункту 50.3 статті 50 Податкового кодексу України, відповідно до якого контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період у разі неподання останнім уточнюючого розрахунку до податкової декларації протягом 20 робочих днів після дати складення довідки про проведення електронної перевірки, якою встановлено порушення податкового законодавства.

Вирішуючи справи із застосуванням наведених норм права, Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 10 січня 2024 року (справа № 805/3164/17-а), від 12 лютого 2021 року (справа №808/537/16), від 22 грудня 2020 року (справа №640/15334/19), від 03 вересня 2020 року (справа №808/2156/17), від 31 серпня 2020 року (справа №820/6771/16), від 12 серпня 2020 року (справа № 805/2408/16-а), від 19 вересня 2019 року (справа №815/4013/14) висловлював позицію, що у випадках отримання акта камеральної перевірки щодо певної податкової декларації платник податків не обмежений у праві подати уточнюючий розрахунок до цієї декларації у період після проведення камеральної перевірки і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки, а контролюючий орган, приймаючи у такому випадку відповідне податкове повідомлення-рішення за наслідками перевірки, повинен встановити дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку.

Аналогічного висновку також дійшов і Верховний суд у постанові від 19.09.2024 року у справі №640/16509/22.

У рамках розгляду цієї справи судом було встановлено, що позивач до отримання акту камеральної перевірки від 13.03.2024 року №9576/20-40-24-2106/ скористався наданим пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України правом на подання уточнюючої річної податкової звітності та станом на день подання такої до контролюючого органу відповідач не мав відомостей про отримання позивачем акту камеральної перевірки.

З огляду на викладене, у контролюючого органу виник обов`язок щодо прийняття поданої позивачем уточненої податкової звітності, а також перевірки таких уточнень та встановлення дійсного обов`язку платника із сплати єдиного податку.

Натомість під час розгляду справи встановлено, що контролюючим органом після отримання направленої позивачем уточненої податкової звітності не було прийнято таку та не було здійснено перевірки поданої звітності уточнень, як і не встановлено дійсного обов`язку платника із сплати єдиного податку.

Своєю чергою відповідачем було сформовано спірне у цій справі податкове повідомлення-рішення №0/20160/24-21 від 17.04.2024 року.

Відтак, наведене вище спростовує доводи контролюючого органу про те, що спірне у цій справі податкове повідомлення-рішення є таким, що винесено правомірно та у зв`язку з встановленням порушення допущеного позивачем, що свідчить в свою чергу про наявність підстав для визнання такого податкового повідомлення-рішення протиправним та скасування.

Також суд зазначає, що з наявної в матеріалах справи копії виписки за рахунком позивача від 13.05.2024 року, сформованої станом на 10.05.2024 року, вбачається, що позивачем було здійснено сплату на рахунок №UA 0020649 готівкових коштів у розмірі 360000,00 грн.

Враховуючи обставини справи та висновки суду у цій справі, суд доходить висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача про зобов`язання Головного управління ДПС в Харківській області повернути Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 як надлишково сплачену суму єдиного податку в розмірі 360000,00 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, позивачем разом із позовними вимогами заявлено клопотання про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн та подано до суду заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу із аналогічними вимогами.

Представником відповідача через канцелярію суду було у поданому до суду запереченні проти заяви про відшкодування витрат на професійну правничу (правову) допомогу вказано, що вартість правової допомоги в розмірі 20000,00 грн є безпідставною, неспівмірною та не підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку вказаному клопотанню позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, суд зазначає, що положеннями ч.1 ст.132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Також суд зазначає, що згідно із положеннями ст.26 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ст.1 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як визначено приписами ч.3 ст.27 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність передбачено, що до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Під час, розгляду справи встановлено, що на підтвердження обґрунтованості вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача позивачем було надано копію договору про надання правничої допомоги б/н від 14.05.2024; ордер про надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1190162 від 11.06.2024 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП 002224, акт від 10.06.2024 року прийому-передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги №б/н від 14.05.2024 року, копію рахунку №1 про сплату вартості наданих послуг у розмірі 10000,00 грн, копії платіжних доручень щодо сплати вартості отриманих послуг у загальному розмірі 10000,00 грн; копію акту від 09.07.2024 року прийому-передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги №б/н від 14.05.2024 року, копію рахунку №2 про сплату вартості наданих послуг у розмірі 10000,00 грн, копію платіжного доручення щодо сплати вартості отриманих послуг у розмірі 10000,00 грн.

Аналіз долучених до заяви документів свідчить, що в рамках надання послуг за договором про надання правової допомоги позивачу було надано послуги з професійної правничої допомоги.

Так, зі змісту договору про надання правничої допомоги від 14.05.2024 р. судом встановлено, що відповідно до п. 1.1 договору адвокат зобов`язується надавати клієнту наступні адвокатські послуги: надання консультацій, роз`яснень, збору інформації, складання процесуальних документів, представництва інтересів в господарських судах. Як передбачено п. 3.1 договору, послуги адвоката за цим договором оплачуються за домовленістю сторін.

У акті приймання-передачі надання послуг від 10.06.2024 року сторони узгодили, що адвокат на виконання договору надав, а клієнт прийняв наступні юридичні послуги: аналіз норм чинного законодавства України та судової практики, вироблення правової позиції клієнта 3000,00 грн; підготовка та написання позовної заяви до Харківського окружного адміністративного суду у справі про оскарження податкового повідомлення-рішення 7000,00 грн.

У акті приймання-передачі надання послуг від 09.07.2024 року сторони узгодили, що адвокат на виконання договору надав, а клієнт прийняв наступні юридичні послуги: робота в кабінеті «Електронний суд», на веб-сайті «Судова влада», аналіз відзиву на позовну заяву, підготовки відповіді на відзив 10000,00 грн.

Суд вважає за необхідне врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14.11.2019 у справі №826/15063/18, згідно яких суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи, також, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Також, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи положення ст. 134 КАС України суд зазначає, що до витрат на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню позивачу належать ті, що пов`язані із розглядом справи.

Суд зазначає, що враховуючи вищевикладене та оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19 та 20 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, а також враховуючи складність справи та предмет позову, співмірність складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також конкретні обставини справи, суд приходить до висновку, що сума, заявлена позивачем щодо сплати професійної правничої допомоги є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), у зв`язку з чим слід дійти висновку про те, що заявлена позивачем до відшкодування сума у розмірі 20000,00 грн є необґрунтованою, а отже суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню сума суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання позивача про вирішення питання про судові витрати.

Також, на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 4480,32 грн.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46,м. Харків,61057) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17 квітня 2024 року № 0/20160/24-21.

Зобов`язати Головне управління ДПС в Харківській області повернути Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце знаходження: АДРЕСА_1 , поточний рахунок НОМЕР_2 в АТ «Сенс банк» м. Харків, МФО 300346) як надлишково сплачену суму єдиного податку в розмірі 360000 (триста шістдесят тисяч) грн 00 коп.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 4480 (чотири тисячі чотириста вісімдесят) грн 32 коп. та суму витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46,м. Харків,61057, ).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.