Справа № 500/6273/24
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6273/24

21 січня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови позивачу у нарахуванні та виплаті пенсії по втраті годувальника у розмірі 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 померлого годувальника - судді у відставці з 22.07.2024 та з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника у розмірі 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 померлого годувальника - судді у відставці з 22.07.2024 та з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що ОСОБА_1 є вдовою судді та отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

На час виходу її покійного чоловіка у відставку був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010. Відповідно до ч.1 ст.138 цього Закону судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України №3723 «Про державну службу» або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання.

Отже, покійний чоловік позивача виходячи у відставку, мав право обрати пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання судді. Окрім того, він мав право на пенсію за віком на загальних підставах, визначених Законом №1058.

З метою досудового вирішення спору позивач 22.07.2024 звернулась до відповідача із відповідною заявою щодо переведення її на пенсію у зв`язку із втратою годувальника та виплати їй пенсії у розмірі 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 з дати подачі даної заяви та з урахуванням виплачених сум, однак відповідач відмовив у задоволені такої заяви, що і стало підставою для звернення до суду з метою захисту порушеного права.

Ухвалою суду від 22.10.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

08.11.2024 до суду ГУ ПФУ в Тернопільській області надано відзив на позов, в якому вказано, що з 02.11.2021 згідно поданої заяви позивачку переведено на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника обчислено із середньомісячного заробітку померлого годувальника за даними персоніфікованого обліку з 01.07.2000 по 31.12.2011, при страховому стажі годувальника 36 років 01 місяць 08 днів, в тому числі 34 роки 01 місяць 12 днів - наявний стаж, 01 рік 11 місяців 26 днів - додатковий стаж.

Пенсійна виплата становить 7600,02 грн.

Отже, у пенсійного органу відсутні правові підстави для призначення позивачці пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 70% від розміру пенсії за віком, відповідно до 37 Закону України Про державну службу.

Ухвалою суду від 20.12.2024 ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 21.01.2025 о 10:00 год.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату і місце розгляду справи. Причини неявки суд не повідомили.

Згідно п.1 ч.3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи положення ч.3 ст.205 та ч.4 ст. 229 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду даної справи в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

22.07.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із зверненням щодо переведення її на пенсію по втраті годувальника у розмірі 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі статті 37 Закону України Про державну службу №3723-XII.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №6543-6395/Т-02/8-1900/24 від 05.08.2024 проінформовано позивачку щодо неможливості переведення її на пенсію по втраті годувальника у розмірі 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі статті 37 Закону України Про державну службу №3723-XII.

Не погоджуючись із відмовою ГУ ПФУ в Тернопільській області, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

На час виходу її покійного чоловіка у відставку був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010. Відповідно до ч.1 ст.138 цього Закону судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України №3723 «Про державну службу» або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання.

Отже, покійний чоловік позивача виходячи у відставку, мав право обрати пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання судді. Окрім того, він мав право на пенсію за віком на загальних підставах, визначених Законом №1058.

У статті 37-1 Закону №3723 було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 не визначав особливостей пенсійного забезпечення осіб, що перебували на утриманні судді, на випадок його смерті.

Законом №3723 було передбачено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, на яку нараховувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням норм частини п`ятої цієї статті, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною восьмою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала пенсію за цим Законом.

Отже, утриманці державних службовців, що отримали право на пенсію за ст. 37 Закону №3723, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.

Закон України №1058 не містить норми, яка б дозволяла замість пенсії за віком померлого годувальника застосовувати щомісячне довічне грошове утримання судді. Однак цей Закон і не визначає, за яким законом повинна розраховуватися пенсія за віком померлого годувальника, якщо він мав право на таку пенсію за Законом №3723 і за Законом №1058.

З огляду на це, можна дійти висновку, що частину першу статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника - судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі:

(1) 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993, або

(2) 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003.

Відповідний правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 21.12.2021 (справа №440/7341/20).

Водночас, цей правовий висновок прямо не суперечить правовому висновку, що виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Разом з тим, заперечуючи можливість застосування як базової величини розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, суд вказує на можливість застосування на вибір утриманця розміру пенсії за віком, на яку суддя мав право на підставі статті 37 Закону № 3723, або пенсії за віком, визначеної на підставі Закону №1058.

За викладених обставин, суд доходить висновку про протиправність та необхідність скасування відмови ГУ ПФУ в Тернопільській області від 05.08.2024.

Разом з тим, виходячи за межі позовних вимог для ефективного захисту прав вдови, що перебувала на утриманні чоловіка, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.07.2024.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Відтак, при частковому задоволенні позову позивача, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 484,48 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови позивачу у нарахуванні та виплаті пенсії по втраті годувальника у розмірі 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 померлого годувальника - судді у відставці з 22.07.2024 та з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.07.2024 щодо виплати їй пенсії по втраті годувальника у розмірі 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 померлого годувальника - судді у відставці з 22.07.2024, врахувавши висновки суду в даному рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 23 січня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769).

Головуючий суддя Подлісна І.М.