Справа № 346/6240/24
Суддя: Сольський В. В.
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/6240/24
Провадження № 2-а/346/14/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Сольського В. В.

за участю секретаря судового засідання Біди Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Коломия адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що оскаржуваною постановою по справі про адміністративне правопорушення № 1187/24 від 14 листопада 2024 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Оскаржувану постанову відповідача вважає протиправною, та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так у постанові зазначено, що він не прибув у встановлений термін по повістці, у зв`язку із чим був оголошений у розшук, чим порушив абз. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 2 Правил військового обліку, затверджених постановою КМУ від 30 грудня 2022 року № 1487, чим порушив ч. 3 ст. 210- 1 КУпАП.

Позивач вказує, що в оскаржуваній постанові відсутні відомості про те, куди він повинен був прибути та назва органу ТЦК та СП, що свідчить про відсутність визначеності про час вчинення правопорушення.

Зазначає, що не отримував повістки до ТЦК та СП, йому не було відомо про те, що він перебуває у розшуку, до 12 листопада 2024 року, коли працівники поліції запропонували йому проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Під час складання адміністративних матеріалів пояснював, що не знав про повістку та не був належно повідомлений про дату і час, на які він повинен був з`явитися. Та вимагав від працівників надати йому докази вручення повістки, чи акт про відмову від її одержання. Також повідомив про те, що відповідно до ч.3 ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» він не підлягає мобілізації у зв`язку із правом на відстрочку, яким скористався та отримав відстрочку від мобілізації до 07 лютого 2025 року.

Вважає, що адміністративні матеріали відносно нього складено з формальним підходом, йому не роз`яснено право на адвоката та не надано можливості скористатися правовою допомогою.

Позивач зазначив, що не мав наміру ухилятися від свого обов`язку з`явитися до ТЦК та СП, крім того, як студент має право на відстрочку, яким скористався.

Тому позивач просить скасувати оскаржувану постанову та стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі сплаченого судового збору.

Ухвалою від 20 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи в його відсутності позовні вимоги з вказаних підстав підтримав.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, 10 грудня 2024 року у визначений законодавством строк подав відзив на позовну заяву в якому щодо позову заперечив.

Так представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 (Снятин).

04 жовтня 2024 року в автоматичному режимі була сформована повістка № 295937, яка підписана кваліфікованим електронним підписом, про прибуття ОСОБА_1 14 жовтня 2024 року об 11 год, до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ), для звірки даних.

Повістка надіслана засобами поштового зв`язку Укрпошта, рекомендований лист № 931 від 04 жовтня 2024 року на адресу позивача: АДРЕСА_2 . Зазначає, що вказану адресу позивачем було оновлено та надано особисто.

16 жовтня 2024 року вказаний рекомендований лист повернувся із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що свідчить про те, що позивач або не надав достовірні дані про місце свого проживання, або відмовився від отримання рекомендоване повідомлення.

Рапортом від 03 листопада 2024 року черговий ІНФОРМАЦІЯ_4 сержант ОСОБА_2 доповів, що 14 жовтня 2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 у встановлений термін, та направлено матеріали до відділення № 1 (м. Снятин) Коломийського відділу ГУНП в Івано-Франківській області для подання позивача для доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку із порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, встановлених правил військового обліку. Будь-яких заяв, звернень чи клопотань про поважні причини неприбуття від позивача не надходило.

За вказаним фактом відносно ОСОБА_1 12 листопада 2024 року складено протокол про адміністративне правопорушення № 240.

14 листопада 2024 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 розглянуто справу та винесено оскаржувану постанову, відповідно до якої було встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. Копію постанови позивач отримав особисто 14 листопада 2024 року.

Зазначає, що в ході розгляду протоколу позивач не зазначив будь-яких поважних причини неявки згідно оповіщення (повістки).

Щодо посилання позивача на те, що він має право на відстрочку, яке реалізував, зазначив, що він набув таке право з 10 листопада 2024 року, а на момент надіслання повістки 04 жовтня 2024 року, та її повернення 16 жовтня 2024 року, та подання його 03 листопада 2024 року на доставлення органами ГУНП в Івано-Франківській області, позивач своє право на відстрочку не реалізував належним чином. Небуття права на відстрочку не звільняє його від відповідальності за порушення правил військового обліку.

Тому в задоволенні позову просить відмовити.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що оскаржувана постанова не містить відомостей про дату та час, коли він повинен був з`явитися за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ній відсутні реквізити повітки та докази її вручення. Зазначає, що повістки не отримав про виклик не знав та не був належно повідомлений, також йому не було повідомлено про те, що його оголошено у розшук.

Під час складення протоколу про адміністративне правопорушення та оскаржуваної постанови, із долученими до відзиву документами його не ознайомлено.

Вказує, що в матеріалах справі відсутні відомості з яких підстав на поштовому повідомленні проставлена відмітка про його відсутність за місцем проживання, він проживає за вказаною адресою та не отримував жодних повідомлень від «Укрпошти» про поштове відправлення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відтак суд приходить до висновку, що справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, розглянута відповідачем, як уповноваженою особою.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оборону України" громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Згідно із п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою відповідальність, передбачену ст. 210-1 КУпАП.

Об`єктом такого правопорушення є суспільні відносини у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації, які з урахуванням частини 1 ст. 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та частиною 13 ст. 2 Закону « Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, полягають у неприбутті громадян за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці в тому числі і для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду та /або відмови у проходженні обов`язкового медичного огляду.

20.07.2024 позивачем на виконання вимог закону уточнено свої персональні дані як військовозобов`язаного, зокрема уточнено адресу свого проживання, номер мобільного телефону та електронну адресу (а.с. 16)

Судом встановлено, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_5 № 1187/24 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 14 листопада 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. Так згідно постанови 12 листопада 2024 року о 13 год 20 хв ОСОБА_1 був запрошений до ІНФОРМАЦІЯ_6 працівниками ГУНП згідно неявки за повісткою. У ОСОБА_3 виявлено порушення правил віцйського обліку, а саме він не прибув у визначені терміни по повістці (а.с. 14).

З наданої відповідачем копії поштового повідомлення встановлено, що надіслана позивачу засобами поштового зв`язку повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 повернута з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Оцінюючи вказаний доказ, суд приймає до уваги те, що позивач викликався на 11 год 14 жовтня 2024 року, у той час як повістка доставлена до адресата і проставлено відмітку "адресат відсутній за вказаною адресою" 16 жовтня 2024 року, тобто через два дні після того, як він мав прибути до РТЦК.

Відповідно до п. 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2023 р. № 1071) (далі - Правила №270) рекомендовані листи з позначкою "Повістка ТЦК" під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Повістка ТЦК".

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою "Повістка ТЦК", працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за зазначеною адресою", яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

Пунктом 85 Правил №270 передбачено, що рекомендовані листи з позначками "Повістка ТЦК", "Вручити особисто" підлягають врученню особисто адресатам.

З інформації про трекінг "Укрпошти" поштового відправлення № 931 не можливо відслідкувати чи належним чином працівник поштового відділення здійснював оповіщення позивача про наявність для нього повістки від ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначено, що 09.10.2024 відправлення прибуло до відділення, 16.10.2024 конверт повертається на адресу відправника із зазначенням причин невручення «як адресат відсутній за вказаною адресою». Жодних відміток коли саме відправлення доставлялось на адресу позивача, чи залишалось йому повідомлення про необхідність отримання рекомендованого листа не відображено. Вказане свідчить про те, що позивач дійсно міг не знати про направлення йому повістки з вимогою прибути 14.10.2024 року до ТЦК. Вказана обставина є суттєвою, оскільки відсутність обізнаності особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.

З інших досліджених судом доказів також не встановлено умислу позивача на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, зокрема за неявку на виклик до РТЦК. Окрім того позивачем вчасно оновлено свої облікові дані, отримано відстрочку.

За встановлених у справі обставин, а також відомостей зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення від 12 листопада 2024 року, у діях позивача не встановлено складу правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому провадження підлягає закриттю, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

За змістом постанови від 08.07.2020 року у справі 463/1352/16-а Верховний Суд звертає увагу на те, що в силу принципу презумції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Суд зазначає. що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини, а також те, що правомірність прийнятого рішення відповідачем не доведено, суд доходить висновку про задоволення позову, визнання протиправною і скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

На підставі ч. 1 ст. 139 КАС України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 210-1, 247, 251, 280 КУпАП, ст.ст. 9, 77, 79, 132, 139, 162, 205, 246, 250, 286 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1187/24 від 14 листопада 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу в сумі 17 000 грн, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати, розмірі 605,60 грн сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 , житель АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , АДРЕСА_3 .

Суддя: Сольський В. В.