Справа № 127/37281/24
Суддя: Шаміна Ю. А.
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/301/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шаміної Ю.А.,

при секретарі судового засідання Міхеєвій Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача та просив скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.06.2024 року №313 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, а провадження у справі закрити. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 19.06.2024 постановою №313 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 на позивача - ОСОБА_1 було накладено штраф в сумі 34000 грн. Оскаржувана постанова мотивована тим, що «громадянин ОСОБА_3 будучи зарахованим в запас рішенням призовної комісії Протокол №2м від 15 січня 2017 року та в порушення вимог п. 81 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 р. (до 05.01.2023 року абз. 18 п. 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов?язаних затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №921 від 7 грудня 2016 р. (далі- Порядок), не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття, на військовий облік військовозобов?язаних, внаслідок чого громадянин ОСОБА_3 з січня 2017 року та по теперішній час, не перебував на військовому обліку військовозобов?язаних за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання та для оформлення військово-облікового документа до цього часу не з?являвся, зазначене підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру призовників військовозобов?язаних та резервістів, та має ознаки ухилення громадянина ОСОБА_3 від військового обліку, внаслідок чого останнім було порушено вимоги п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» та абз. 2 п. 1 ч. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 р. (до 05.01.2022 року абз. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов?язаних затверджених постановою Кабінету Міністрів України №921 від 7 грудня 2016 р.), внаслідок своїх дій громадянин ОСОБА_3 вчинив триваюче правопорушення, яке почалося у 2017 року, коли даний громадянии особисто мав з`явитися для взяття на військовий облік військовозобов?язаних, та яке закінчилося у червні 2024 року, коли громадянин ОСОБА_3 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про взяття його на військовий облік та видачу військово-облікового документу, що є порушенням правил військового обліку». В оскаржуваній постанові відповідач робить висновок, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, що передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. Позивач вказує, що постанова №313 від 19.06.2024 року є протиправною та підлягає скасуванню з наступних підстав.

В червні 2024 року, з метою оновлення військово-облікових даних та отримання відповідного документу, позивач звернувся до Вінницького об?єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦК) за місцем свого проживання. Співробітники ТЦК повідомили позивачу, що його документи знаходяться в ІНФОРМАЦІЯ_3 , де позивач раніше перебував на обліку. Прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_4 17 червня 2024 року на позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення, який не був йому вручений. В протоколі було вказано, що розгляд справи має відбутися 19 червня 2024 року о 8 год. 30 хв. Прибувши у зазначену дату, співробітник ТЦК повідомив позивачу, що його документи направлені у ІНФОРМАЦІЯ_5 , куди йому слід звернутися. При цьому жодних постанов про накладення на нього адміністративного стягнення в його присутності на нього не складав та не повідомляв.

Згодом 07.08.2024 ІНФОРМАЦІЯ_6 позивачу було видано військово-обліковий документ №8.

04 листопада 2024 року у застосунку «Дія» позивачу прийшло повідомлення про арешт банківських рахунків. Із постанов ДВС, які містилися в розділі «виконавчі провадження», позивачу стало відомо про наявність оскаржуваної постанови ТЦК та про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього суми подвійного штрафу у розмірі 34000 грн та витрат на виконавче провадження на загальну суми 37700 грн.

04 листопада 2024 року позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де йому вручили оскаржувану постанову, про що зроблено відповідну відмітку.

Датою вчинення адміністративного правопорушення є січень 2017 року, тому позивач вважає, що норма ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яка набрала чинності 19 травня 2024 року, не могла бути застосована до нього, так як було зазначено вище датою вчинення правопорушення у даному випадку є січень 2017 року, на момент якого діяла редакція ст. 210 від 01.01.2017.

За таких обставин, позивач вважає, що неправомірно кваліфіковано його дії за ч. 3 ст. 210 КУпАП, оскільки на час вчинення інкримінованого йому правопорушення його дії не могли підпадати під регулювання цієї статті.

Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Позивач зазначає, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не було враховано, що порушення не є триваючим та момент інкримінованого правопорушення діяла редакція статті 210 КУпАП, яка не містила в собі частину третю, та містила менше стягнення. Не враховано також, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом?якшують або скасовують відповідальність особи. Також зазначив, що висновок про те, що « ОСОБА_1 з січня 2017 року по теперішній час не перебував на військовому обліку» не відповідає дійсності.

Як вбачається із змісту Облікової картки до військового квитка серія НОМЕР_1 позивача було взято на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_7 02.11.2017, а знято з військового обліку у цьому ж ТЦК 19.12.2022. При цьому 19 грудня 2022 року позивача було взято на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_6 . Тобто станом на день складання оскаржуваної постанови позивач перебував на військовому обліку, що спростовує висновки відповідача.

13.11.2024 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області забезпечено позов шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні на підставі оскаржуваної постанови (а.с. 25-27).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 30).

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_7 своїм правом на відзив не скористався.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, 28.01.2024 подав заяву ( вх. №8039) згідно якої просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 в судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного.

Перевіряючи оскаржувану позивачем постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, суд перевірив її на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом установлено, що 19.06.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову №313 за справою про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у сумі 17000,00 грн (а.с. 7-8).

Як зазначено в постанові, громадянин ОСОБА_1 будучи зарахованим в запас рішенням призовної комісії Протокол №2м від 15 січня 2017 року та в порушення вимог п. 81 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 р. (до 05.01.2023 року аоз. 18 п. 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов?язаних затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №921 від 7 грудня 2016 р., (далі- Порядок), не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття на військовий облік військовозобов?язаних, внаслідок чого громадянин ОСОБА_1 з січня 2017 року та по теперішній час, не перебуває на військовому обліку військовозобов?язаних за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання та для оформлення військово-облікового документа до цього часу не з?являвся, зазначене підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів, та має ознаки ухиления громадянина ОСОБА_1 від військового обліку, внаслідок чого останнім було порушено вимоги п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» та абз. 2 п. 1 ч. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 р. (до 05.01.2022 року абз. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов?язаних затверджених постановою Кабінету Міністрів України №921 від 7 грудня 2016 р.), внаслідок своїх дій громадянин ОСОБА_1 вчинив триваюче правопорушення, яке почалося у 2017 року, коли даний громадянин особисто має з?явитися для взяття на військовий облік військовозобов?язаних, та яке закінчилося у червні 2024 року, коли громадянин ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про взяття його на військовий облік та видачу військово-облікового документу, що є порушенням правил військового обліку.

Згідно облікової карти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , до військового квитка (тимчасового посвідчення) серії НОМЕР_1 : взято на військовий облік 02.11.2017 у ІНФОРМАЦІЯ_7 , знято з військового обліку 19.12.2022; взято на військовий облік 19.12.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 9-10).

Як вбачається із військово-облікового документу №8, виданого 07.08.2024, ОСОБА_1 як військовозобов`язаного, військове звання солдат, ВОС 790037-А, останнього взято на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_9 14.11.2017 (а.с. 11).

На підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.06.2024 №313 Головним державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці ЦМУ МЮ (м. Київ) Куцулимою Г.С. 04.11.2024 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №76443903 у межах якого також винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про арешт коштів боржника (а.с. 12-18).

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Стаття 210 КУпАП передбачає відповідальність: за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку; повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Разом з тим, за правилами статті 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Диспозиція ст. 210 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають правила ведення військового обліку.

Правовідносини, пов`язані з військовим обліком, регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII.

Згідно оскаржуваної постанови, позивач порушив п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз. 2 підпункту 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022.

Цими нормами встановлено, що:

громадяни України: які є призовниками, що прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання підлягають взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України (п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»;

призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад.

В той же час, згідно постанови, яку оскаржує позивач, вчинене ним порушення вищевказаних норм полягає в тому, що він з січня 2017 року не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних та не з`явився отримання військово-облікового документа за зареєстрованим місцем проживання, що є порушенням правил військового обліку.

Приписами статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Закону громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1 ст. 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Зокрема, згідно п. 1ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній на 2017 рік) взяттю на військовий облік призовників у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України: приписані до призовних дільниць; які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянства України і згідно з цим Законом підлягають приписці до призовних дільниць.

Відповідні положення містить і Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року №921, який діяв до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487.

В той же час слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній на 2017 рік) військовий облік поділяється на облік призовників і облік військовозобов`язаних.

Військовий облік усіх призовників і військовозобов`язаних ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний. Військовий облік військовозобов`язаних за призначенням поділяється на загальний і спеціальний (ч. 3,4 ст. 33 «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 1 ст. 37 «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на момент винесення оскаржуваної постанови) взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу.

Стаття 18 Закону (в редакції на момент винесення оскаржуваної постанови) передбачає, що від призову на строкову військову службу в мирний час звільняються громадяни України: які визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби в мирний час; які до дня відправлення на строкову військову службу досягли 25-річного віку; батько або мати, рідний (повнорідний, неповнорідний) брат або сестра яких загинули, померли або стали інвалідами під час проходження військової служби або зборів військовозобов`язаних. Призовники, які мають право на звільнення від призову на цій підставі, можуть його не використовувати; які до набуття громадянства України пройшли військову службу в інших державах; які були засуджені за вчинення злочину до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт, у тому числі із звільненням від відбування покарання; яким після закінчення вищих навчальних закладів присвоєно військові (спеціальні) звання офіцерського (начальницького) складу.

Тобто за змістом цих норм до 25 років особа перебуває на обліку як призовник, надалі - як військовозобов`язаний.

Згідно ч. 3 ст. 210 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від 1000 до 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до абз. 2 пп. 1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 р. військовозобов`язані повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки.

Згідно вимог п. 81 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 р. (до 05.01.2023 року абз. 18 п. 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 7 грудня 2016 року) взяття на військовий облік, зняття та виключення з Відповідно до пункту 3 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до абзацу 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З 24.02.2022 року відповідно до Указу Президента № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, що охоплюється дією особливого періоду.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з п. 1 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 (далі Порядок №1487), цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, а притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як встановлено судом ОСОБА_1 було взято на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_7 02.11.2017 та знято - 19.12.2022, при цьому у той же день його було взято на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується відомостями облікової картки до військового квитка серія НОМЕР_1 . Разом з тим, перебування ОСОБА_1 на військовому обліку також підтверджується відміткою ІНФОРМАЦІЯ_10 у військово-обліковому документі № НОМЕР_2 про взяття його на облік 14.11.2017, відомості про зняття (виключення) з обліку відсутні.

Тобто наданими позивачем доказами підтверджується його перебування на військовому обліку, що жодним чином не спростовано відповідачем.

Вказане вище свідчить, що ОСОБА_1 жодних із вказаних норм не порушував, що в свою чергу виключає наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Положеннями ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за обставини відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У силу п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до переконання, що оскаржувана постанова винесена без достатніх правових підстав, необґрунтовано, з недотриманням принципів правомірної адміністративної поведінки, а тому оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення №313 від 19.06.2024 слід скасувати, а провадження в справі закрити.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 210, 245, 251, 252, 258, 268, 280, 283 КУпАП, ст. 2,4, 9, 72, 73, 77, 78, 79, 90, 139, 246, 255, 286 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 від 19.06.2024 року №313 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, а провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП - закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна