Справа № 461/9655/24
Суддя: Мироненко Л. Д.
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/9655/24
Провадження № 2-а/461/18/25
УХВАЛА

22.01.2025 року,Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Мироненко Л.Д.

секретаря судових засідань Курилюк А.І..

за участю:

представника позивача Данилів Г.Б.

представника відповідача Кирилюка В.В.,

розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває зазначена адміністративна справа.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11.12.2024 року відкрито провадження та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, у відповідності до ст. 262 КАС України.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо поважності причин пропуску строку на звернення до суду із вказаним адміністративним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що десятиденний строк на оскарження постанови № 350 сплив 16.09.2024 року, однак ОСОБА_1 ознайомився зі змістом оскаржуваної постанови лише 26.11.2024 року через автоматизовану систему виконавчого провадження. Вказала, що до моменту отримання зазначеного повідомлення останній не міг оскаржити відповідну постанову, оскільки про наявність такої йому було невідомо. Повідомила, що позивач жодним чином, в тому числі поштовим відправленням, оскаржувану постанову не отримував, про дату і час розгляд справи про адміністративне правопорушення, йому повідомлено не було. З урахуванням викладеного вважала, що строк на звернення до суду із позовом був пропущений з поважних причин, у зв`язку з чим просила його поновити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у поновленні строку на звернення із вказаним позовом до суду. Зазначив, що про дату, час та місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином, що підтверджується особистим підписом останнього на протоколі про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позов слід залишити без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 підкреслив значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначав, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Положеннями частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів..

Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно зі ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Також п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених ч.ч. 3 та 4 ст. 123 цього Кодексу.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, вирішальним у визначенні строків звернення до адміністративного суду є встановлення фактів, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.

Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини, адже наслідки для особи настають незалежно від підстав, за яких прийнято оскаржуваний акт індивідуальної дії, а з моменту прийняття такого рішення.

У даному контексті, суд враховує висновок Великої палати Верховного суду, викладений у постанові від 01.02.2024 року у справі № 990/270/23, відповідно до якого, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що частинами другою та третьою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 41 рішення від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998 -VIII, с. 3255, § 45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів(Diya 97 v. Ukraine, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

У справі "Устименко проти України" ЄСПЛ зазначив, що сама концепція "поважних причин" не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

При прийнятті рішення суд враховує правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 30.01.2020 року №482/9/17, відповідно до якого особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.

Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи.

Верховний Суд дійшов висновку, що обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти особу, що якої застосовується адміністративне стягнення не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи.

Зазначених вимог закону відповідачем було дотримано у повному обсязі, що підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема наявною в матеріалах справи копією протоколу про адміністративне правопорушення та дослідженим в судовому засіданні оригіналом зазначеного протоколу.

Також суд зазначає, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення десятиденним строком, з дня вручення постанови у справі про адміністративне правопорушення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Вказане повністю узгоджується із правовим висновком, який викладений у постанові Верховного Суду від 16.02.2023 року по справі № 697/1044/22.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 27.08.2024 головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення №350 від 27.08.2024 року, якепередбачене ч. 3 ст.210 КУпАП. Відповідно до вказаного протоколу ОСОБА_1 не оновлено облікові дані у встановлений законодавством термін, чим порушено вимоги п.22 Постанови КМУ №560 та норми чинного законодавства у сфері оборони. Дане правопорушення підтверджується відомостями з ЄДРПВР «Оберіг».

Вказаним протоколом також роз`яснено ОСОБА_1 положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 06.09.2024 року о 16 год. 30 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 кабінет № 35. Із змістом зазначено протоколу ОСОБА_1 ознайомився 27.08.2024 року, що підтверджується особистим підписом останнього. При цьому, від отримання другого примірника протоколу останній відмовився. Заяв чи клопотань про перенесення дати розгляду адміністративної справи не подавав.

За такого доводи сторони позивача про те, що ОСОБА_1 не повідомлявся про факт складання стосовно нього протоколу та не здійснював його підписання, а також про те, що останньому не було відомо про дату і час розгляду стосовно нього справи про адміністративне правопорушення, повністю спростовуються належними та допустимими доказами. Суд зазначає, що позивач, будучи належним чином повідомлений про дату і час розгляду справи про адміністративне правопорушення, не виконав свого обов`язку, не прибув на її розгляд та не вчинив жодних інших дій, спрямованих на ознайомлення із результатом її розгляду. При цьому, доказів існування непереборних обставин, які не залежали від волевиявлення особи та перешкоджали отримати відповідну інформацію, суду стороною позивача надано не було.

До суду адміністративний позов подано лише 06.12.2024 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання про необхідність залишення без розгляду адміністративного позову, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду без поважних на те причин.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 248, 256, 294, 295 КАС України, суддя -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання позивача про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, - відмовити.

Адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-, - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Повний текст ухвали виготовлено 27 січня 2025 року.

Суддя Л.Д. Мироненко