Справа № 500/6493/24
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6493/24

29 січня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №150 від 31.08.2024 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 винести наказ, яким скасувати дію наказу №150 від 31.08.2024 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 .

Позов обґрунтований тим, що позивач вважає оскаржуваний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Позивач просить врахувати, що як добросовісний військовослужбовець, який дотримується положень Статуту Збройних Сил України, доповідав своєму безпосередньому медику роти та начальнику медичної служби військової частини НОМЕР_1 про усі зміни, які відбувались впродовж перебування у відпустці та в подальшому, при отриманні направлення на військово-лікарську комісію, перебуванні на стаціонарному лікуванні, при виписці з стаціонарного лікування тощо. Позивач вказує, що перебуваючи поза межами пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 - повідомляв начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 шляхом листування в застосунку «WhatsApp» та направленням відповідних документів. Окрім цього, у відповідності до Статуту, позивач повідомляв свого безпосереднього медика роти - медика 1-ї роти НОМЕР_2 батальйону НОМЕР_3 бригади ТРО Збройних Сил України про усі без виключення події, які стосувались стану його здоров`я, та отримані медичні документи, шляхом листування в застосунку «WhatsApp», та направлення відповідних документів. Позивач наголошує на тому, що по поверненню на пункт тимчасової дислокації, позивач надав усі необхідні документи представникам медичної служби. Позивач звертає увагу суду на тому, що добровільно мобілізувався до лав Збройних Сил України в травні 2022 року. За період проходження військової служби сумлінно виконував покладені на нього завдання, отримав поранення, втратив своє здоров`я. Позивач зауважує, що за результатами проведеного службового розслідування, викладеного у наказі №150 від 31.08.2024 року визначено, що позивач отримав направлення на проходження військово-лікарської комісії в ІНФОРМАЦІЯ_1 ( направлення від 05 червня 2024 року №5777), а не у командира Військової частини НОМЕР_1 . При цьому, зазначає, що на період отримання направлення на проходження військово-лікарської комісії, позивач перебував поза межами пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з відпусткою за сімейними обставинами (а саме у Тернопільській області). Пункт тимчасової дислокації військової частини на червень 2024 року - Харківська область. З огляду на перебування позивача в межах Тернопільської області, ним було прийнято рішення звернутись до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою отримання направлення на проходження військово-лікарської комісії. Аналізуючи п. 6.1. Положенні «Про військово-лікарську експертизу Збройних Силах України», затверджену Наказом Міноборони № 402 від 14.08.2008 (зі змінами) позивач вважає, що направлення на медичний огляд може надати не тільки командир військової частини, а й, до прикладу, керівник ТЦК та СП чи заклад охорони здоров`я.

Ухвалою суду від 05.11.2024 позовну заяву залишено без руху, та у встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Ухвалою суду від 18.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Також, даною ухвалою визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено позивачу строк звернення до суду з даним позовом; зобов`язано відповідача подати до суду належним чином завірені копії всіх матеріалів службової перевірки відносно ОСОБА_1 , за результатом якої видано наказ №150 від 31.08.2024, в тому числі, належним чином завірену копію наказу №150 від 31.08.2024 щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді "догани" - у строк, встановлений для подання відзиву на позовну заяву.

Крім того, відповідачем надано суду документи, які зазначені судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Просить врахувати, що внаслідок особистої недисциплінованості позивач порушив вимоги статей 14, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме після 05.06.2024 не прибув до пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 (звідки вибув), не доповів про факт виписки і медичного закладу безпосередньому командирові, та не здав медичні документи до медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , а також всупереч вимог пункту 6.1 Положення про Військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року № 402, не звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 рапортом про надання йому направлення на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби, а звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримав там направлення для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією для встановлення ступеня придатності до військової служби (направлення вих. № 5777 від 05.06.2024), чим допустив порушення військової дисципліни. Вважає, що інформування позивачем бойового медика 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 в застосунку «WhatsApp» не вважається доповіддю безпосередньому командирові та не звільняє його від обов`язку прибуття до військової частини після виписки із медичного закладу.

Судом встановлено, що відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (зі змінами), наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2024 №236агд "Про призначення службового розслідування за фактом недотримання солдатом ОСОБА_1 порядку отримання направлення на проходження огляду для визначення ступеня придатності до військової служби, начальником групи ЦВС штабу військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_3 було проведено службове розслідування з метою з`ясування причин та обставин недотримання солдатом ОСОБА_1 порядку отримання направлення на проходження огляду для визначення ступеня придатності до військової служби, а також ступеня його вини у вчиненому правопорушенні.

Підставою для проведення службового розслідування стала доповідна записка за результатами службової перевірки від 02.07.2024 (вх.№696 від 02.07.2027), яку провів офіцер групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_1 - молодший лейтенант ОСОБА_4 з метою з`ясування підстав, обставин та правомірності отримання стрільцем першого стрілецького відділення першого стрілецького взводу першої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 направлення від ІНФОРМАЦІЯ_2 для визначення ступеня придатності.

За результатами проведеного службового розслідування 31.08.2024 складено Акт №03 підсумків службового розслідування за фактом недотримання солдатом ОСОБА_1 порядку отримання направлення на проходження огляду для визначення ступеня придатності до військової служби

Після цього, 31.08.2024 командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято Наказ №150 "Про результати службового розслідування", яким, наказано службове розслідування за фактом недотримання солдатом ОСОБА_1 порядку отримання направлення на проходження огляду для визначення ступеня придатності до військової служби, призначене наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 01.08.2024 №236агд, вважати завершеним; за порушення військової дисципліни, яке виразилось у неприбутті до пункту тимчасової дислокації Військової частини НОМЕР_1 після завершення лікування 05.06.2024, відсутності доповіді про факт виписки із медичного закладу безпосередньому командирові, не здачі медичних документів до медичного пункту Військової частини НОМЕР_1 та недотримання порядку звернення та отримання направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби, на підставі статті 45, керуючись статтями 48, 54 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення "догана".

Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (надалі, Закон №2232).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами третьою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" №551-XIV від 24 березня 1999 року (надалі, Дисциплінарний статут).

Згідно зі статтею 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

За приписами статті 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Відповідно до частин першої та другої статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту встановлено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Як визначено статтею 54 Дисциплінарного статуту, командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах "а"-"ґ" статті 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу).

Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно із статтею 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до положень статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Статтею 86 Дисциплінарного статуту передбачено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

При цьому статтею 87 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

З такого правового регулювання слідує, що військовослужбовець зобов`язаний дотримуватись військової дисципліни, яка зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно і неухильно додержуватися Конституції та законів України, порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. У разі порушення військовослужбовцем військової дисципліни командир за необхідності вправі накласти на порушника дисциплінарне стягнення, яке визначено Статутом та відповідає військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно із статтею 12 Статуту Внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (надалі, Статут), про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Відповідно до статті 14 Статуту, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтею 16 Статуту передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 262 Статуту, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

Наведене дає підстави для висновку, що військовослужбовець після закінчення лікування повертається до військової частини і доповідає про це безпосередньому командирові, направляється до медичного пункту військової частини, де здає медичні документи. В подальшому, при рекомендаціях лікаря, направлення на медичний огляд військовослужбовця проводиться прямим начальником, тобто командиром військової частини.

Поряд з цим, порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, який затверджений наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371, (надалі, Порядок №608), визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

Відповідно до пункту 1 розділу II Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Згідно із пунктом 3 розділу II Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Суд зауважує, що саме командир військової частини, який користується усією повнотою дисциплінарної влади стосовно підлеглих йому військовослужбовців, уповноважений контролювати дотримання військової дисципліни у військовій частині, своєчасно виявляти факти порушення військової дисципліни та встановлювати винних у цьому осіб, а в разі виявлення в діях військовослужбовця ознак кримінального правопорушення зобов`язаний повідомляти про це орган досудового розслідування.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2023 року у справі № 420/8263/22.

Вирішуючи спір по суті, суд також враховує, що Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (надалі Положення №402).

За змістом пункту 6.1 глави 6 розділу ІІ Положення №402 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.

На думку суду, різниця між першим та другим абзацом пункту 6.1. розділу 6 Положення про ВЛК полягає у тому, що згідно першого абзацу керівники ТЦК та СП дійсно мають право видавати направлення, але лише на проходження медичного огляду військовослужбовця, у той час як згідно другого абзацу здійснюється направлення на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби, і таке направлення видається виключно прямим начальником від командира окремої частини, йому рівних та вище.

У спірному випадку відповідач вважає, що внаслідок особистої недисциплінованості позивач порушив вимоги статей 14, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме після 05.06.2024 не прибув до пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 (звідки вибув), не доповів про факт виписки і медичного закладу безпосередньому командирові, та не здав медичні документи до медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , а також всупереч вимог пункту 6.1 Положення про Військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року № 402, не звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 рапортом про надання йому направлення на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби, а звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримав там направлення для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією для встановлення ступеня придатності до військової служби (направлення вих. № 5777 від 05.06.2024 року), чим допустив порушення військової дисципліни.

Суд вважає, що оскільки позивач на час проходження служби перебував у військовому званні "солдат" на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 , його безпосереднім командиром є саме командир відділення.

Так, в ході розгляду даної справи судом встановлено, що позивач після того, як був виписаний із стаціонарного лікування у відділенні реабілітації військової частини НОМЕР_4 , до начальника медичної служби - начальника медичного пункту Військової частини НОМЕР_1 із проханням щодо оформлення йому направлення на проходження медичного огляду ВЛК з метою визначення ступеня придатності, не звертався, та жодних рапортів із цього приводу у Військовій частині НОМЕР_1 не подавав. Доказів протилежного матеріали даної адміністративної справи не містять.

Натомість, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримав направлення для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією для встановлення ступеня придатності до військової служби.

Відтак, оскільки позивач 05.06.2024 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо отримання направлення для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією для встановлення ступеня придатності до військової служби, а не до свого безпосереднього командира чи до начальника медичного пункту Військової частини НОМЕР_1 для отримання направлення для проходження медичного огляду на проходження медичного огляду ВЛК з метою визначення ступеня придатності для проходження військової служби, суд погоджується з доводами представника відповідача, що позивачем порушені вимоги ст.262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині недотримання позивачем порядку отримання направлення на проходження огляду для визначення ступеня придатності до військової служби.

Поряд з цим, вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що доказів повідомлення свого безпосереднього командира про прибуття до пункту тимчасової дислокації Військової частини НОМЕР_1 після завершення лікування 05.06.2024, доповіді про факт виписки із медичного закладу безпосередньому командирові, здачі медичних документів до медичного пункту Військової частини НОМЕР_1 , судом не здобуто та позивачем таких доказів суду не подано.

Також, суд не приймає до уваги доводи позивача стосовно того, що позивач інформував бойового медика 1 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 в застосунку " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", так як таке повідомлення не вважається доповіддю безпосередньому командирові, та не звільняє його від обов`язку прибуття до військової частини після виписки із медичного закладу.

То ж, у сукупності наведених вище обставин, перевіряючи на відповідність вимогам частини 2 с. 2 КАС України спірний наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №150 від 31.08.2024 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , суд вважає, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно, оскільки суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування спірного наказу, не підлягає до задоволення також позовна вимога про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 винести наказ, яким скасувати дію наказу №150 від 31.08.2024 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 .

Решта доводів та аргументів сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні даного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 29 січня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_5 );

відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 РНОКПП: НОМЕР_6 )

Головуюча суддя Дерех Н.В.