Справа № 440/15773/24
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/15773/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Головка А.Б., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії від 27.08.2024 року №61, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до загального страхового стажу періоди його роботи згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.08.1988 року, а саме: з 17.08.1988 року по 31.07.1999 року, а також періоди його навчання з 01.09.1982 року по 28.06.1984 року та з 01.07.1986 року по 25.06.1988 року згідно з дипломом про навчання серії НОМЕР_2 від 21.06.1988 року, та призначити і виплачувати йому пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 15 вересня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що пенсійний орган безпідставно відмовив у призначенні пенсії за віком, оскільки відомостями трудової книжки та дипломом про навчання підтверджено наявність необхідного страхового стажу. Звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його права на соціальний захист та призначення пенсії за віком на загальних підставах.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

20.01.2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначав, що за принципом екстериторіальності прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 17.08.1988 року, оскільки вона оформлена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників - титульна сторінка документа не завірена печаткою підприємства. Крім того, до страхового стажу не зарахований період навчання з 01.09.1982 року по 21.06.1988 року, оскільки він перетинається з період проходження військової служби.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

20.08.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 від 20.08.2024 року розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №61 від 27.08.2024 року відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

З рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №61 від 27.08.2024 року позивач ОСОБА_1 не погодився та звернувся до суду із позовом.

Надаючи оцінку спірному рішенню суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788- ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених вказаним Законом.

Статтею 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Стаття 8 Закону № 1058-IV передбачає право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058-IV.

Згідно частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Частиною 1 ст. 44 Закону України № 1058- IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Відповідно до статті 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до статті 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Поряд з цим, у відповідності до статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Порядок ведення трудових книжок встановлений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.11-2.12 Інструкції № 58, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Станом на час ведення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року № 162, яка містить аналогічні положення.

Дослідивши надану позивачем копію трудової книжки НОМЕР_3 від 17.08.1988 року, суд зазначає, що титульна сторінка документа заповнена вірно, містить всі необхідні відомості про працівника, підпис власника трудової книжки та відповідальної особи за її видачу.

Записи на титульній сторінці трудової книжки здійснені без будь-яких виправлень, помарок чи підтирань.

Суд вважає помилковими доводи пенсійного органу про не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на підставі трудової книжки через відсутність печатки підприємства на титульній сторінці документа з наступних підстав.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Слід зауважити, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Суд вважає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

В даному випадку трудова книжка була заповнена 17.08.1988 року відповідальної особою роботодавця ОСОБА_2 , про що свідчить підпис останнього.

Записи № 1 та № 2 трудової книжки за період з 17.08.1988 року по 11.08.1989 року також здійснені директором ДЮСШ №6 м. Кривий Ріг ОСОБА_2 , які скріплені печаткою.

Крім того, період роботи позивача в ДЮСШ №6 м. Кривий Ріг з 17.08.1988 року по 11.08.1989 року також підтверджується довідкою Відділу освіти Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради від 40-К від 28.08.2024 року.

За таких обставин, суд вважає, що трудова книжка НОМЕР_3 від 17.08.1988 року є належним документом, на підставі якого пенсійний орган повинен був зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області позивачу у зарахуванні стажу у зв`язку із відсутністю печатки установи на титульній сторінці трудової книжки, є безпідставною та необґрунтованою.

Крім того, згідно з частиною 3 статті 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно диплому серії НОМЕР_2 від 21.06.1988 року ОСОБА_1 в 1982 року вступив до Кіровоградського державного педагогічного інституту та в 1988 році закінчив повний курс за спеціальністю фізичне виховання.

Згідно довідки Центральноукраїнського державного університету ім. Володимира Винниченка від 04.11.2024 року № 01-10/931 ОСОБА_1 навчався на факультеті фізичного виховання за спеціальністю "Фізичне виховання" на денній формі навчання в Кіровоградському державному педагогічному інституті з 01.09.1982 року по 25.06.1988 року.

Наказом № 98а-ст від 25.08.1984 року ОСОБА_1 , студенту ІІІ курсу факультету фізичного виховання денної форми навчання надана академічна відпустка у зв`язку з призовом до лав Радянської Армії з 25.08.1984 року.

Наказом № 126-ст від 01.07.1986 року ОСОБА_1 поновлено в числі студентів ІІ курсу факультету фізичного виховання у зв`язку з поверненням з лав Радянської Армії з 01.07.1986 року.

Отже, час навчання на денній формі у навчальному закладі, що мав місце до 1 січня 2004 року, має зараховуватись до загального страхового стажу, який дає право на призначення пенсії.

За таких обставин суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для зарахування періоду навчання позивача з 01.09.1982 року по 28.06.1984 року та з 01.07.1986 року по 25.06.1988 року до його страхового стажу.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2024 року по справі № 440/4164/23.

За вищевикладених обставин, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 27.08.2024 року №61 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком належить визнати протиправним та скасувати.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд зазначає, що уповноваженим органом для призначення пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого входить розгляд документів, розрахунок страхового стажу. Адміністративний суд не може підміняти уповноважений орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань по суті, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Суд звертає увагу, що пенсійний орган приймаючи спірне рішення формально підійшов до виконання своїх обов`язків та протиправно не врахував трудову книжку позивача для обрахунку його страхового стажу.

За таких обставин через неможливість втручання в дискреційні повноваження відповідача вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача зарахувати певні періоди роботи до страхового стажу позивача та призначити позивачу пенсію за віком задоволенню не підлягають.

Суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 20.08.2024 року з урахуванням висновків суду.

Отже, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно - Кудрявська, 16, м. Київ, 04053; ), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтав, 36014; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 27.08.2024 року №61 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 20.08.2024 року з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.Б. Головко