Справа № 638/9035/24
Суддя: Штих Т. В.
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/9035/24
Провадження № 2-а/638/31/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2025 Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючої судді Штих Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Василенко А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення в якій вказав що 07 травня 2024 року, інспектором взводу 1 роти № 1 батальйону 1 УПП у Житомирській області ДПП лейтенантом поліції Радчук Оксаною Михайлівною винесено постанову ЕНА № 2086684.

Зі змісту постанови вбачається що 07.05.2024 року о 8 годині 47 хвилин, водій, керував транспортним засобом MERCEDES-BENS R 280 СDI AX8698KK зі швидкістю 102 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29 обмеження максимальної швидкості (70 км/год), перевищив дозволену швидкість більш ніж на 20 км/год чим порушив порушено п. 12.9 б ПДР України та ч.1 ст.122 КУпАП України.

У поясненні до постанови від 07 травня 2024 року позивач зазначив що швидкість вимірювалась приладом TruCAM TC 000632 який використовувався не в автоматичному режимі (без штативу).

У момент фіксації швидкості транспортного засобу MERCEDES-BENS R 280 СDI AX8638KK приладом TruCAM TC 000632 були несприятливі погодні умови (дощ, пасмурно, підвищена вологість) що суперечить інструкції. Дорожні знаки 5.70 встановлено з порушенням ДСТУ (відсутня табличка зони дії знака). Вважає що за таких обставин притягнення до відповідальності не законне.

Відповідач у відзиві на позовну заяву про скасування постанови вважає вимоги позивача безпідставними, такими що не підлягають задоволенню.

Відповідачем до відзиву долучено додатки на 10 аркушах серед яких диск на якому міститься копія відеозапису з приладу TruCam та фото що є додатком до постанови серії ЕНА №2086684 від 07.05.2024, а також схему організації дорожнього руху на ділянці КМ 163+165 а/д Київ-Чоп.

Позивач надав заяву в якій підтримав позовні вимоги та просив суд розглянути справу без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином.

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до п.1 ч.3ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За наведених обставин, неприбуття представника відповідача у судове засідання у відповідності до ч. 3ст.268КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено що постановою серії ЕНА № 2086684 від 07.05.2024 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн.

В постанові зазначено, що 07.05.2024 року о 8 годині 47 хвилин водій керував транспортним засобом «MERCEDES-BENS R 280», д.н.з. НОМЕР_1 на ділянці дорозі 163 км 300м а/д Київ-Чоп зі швидкістю ТЗ 102 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29 чим перевищив встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів більш ніж на 20 км/год, чим порушив п. 12.9(б) ПДР України.

Пунктом 12.9 (б) Правил дорожнього руху визначено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлені дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» п. 30.3 цих Правил.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів за годину.

В позовній заяві ОСОБА_1 стверджував що при проведенні фіксації швидкості транспортного засобу автоматична фото і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеному Законом "Про Національну поліцію" (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 Закону "Про Національну поліцію". Крім того, контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак "5.70"), вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зауважив що позивач помилково посилався на дорожній знак 5.70 який відповідно до розділу 33 постанови КМУ №1306 від 10.10.2001 в редакції від 18.08.2023 року «Про правила дорожнього руху» дорожній знак 5.70 означає «Зміна схеми руху», а не «Автоматична фото-відео фіксація порушень ПДР». Разом з тим відповідач зазначає що дорожній знак 5.76 «Автоматична відео фіксація порушень ПДР» позначає ділянки доріг де можливе здійснення контролю за порушенням ПДР за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів, тобто дорожній знак на думку відповідача застосовується виключно до правопорушень що фіксуються в автоматичному режимі, проте поліцейська фіксувала порушення приладом в ручному режимі відповідно до технічної характеристики пристрою TruCam.

Відповідач також зазначає що сама по собі наявність на відрізку автодороги дорожнього знаку 3.29 змушує водія зменшити швидкість руху відповідно до встановлених обмежень, та у свою чергу відсутність дорожнього знаку 5.76 ніяким чином не впливає на обов`язковість водієм дотримання ПДР.

Щодо порушення позивачем правил дорожнього руху у частині перевищення встановлених обмежень швидкості руху в зоні дорожнього знаку 3.29 необхідно зазначити що таке порушення відображено на роздруківці _u9000_0507_084642.jmf яка отримана шляхом друку через спеціалізовану комп`ютерну програму з лазерного вимірювача LTI 20/20 TruCam, а також міститься система географічних координат з кутовими величинами: географічна широта 50°19'48.7"N і географічна довгота 28°21'03.1"E місця події.

Судом встановлено що у наданій відповідачем копії схеми розміщення дорожніх знаків на ділянці а/м км163+165 відсутні дорожні знаки 5.76 "Автоматична фото-відео фіксація порушень Правил дорожнього руху" що підтверджує доводи позивача які зазначені у позовній заяві стосовно порушення відповідачем вимог ч.2 ст. 40 ЗУ "Про Національну Поліцію" в якій зазначено що інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці.

Твердження відповідача що дія дорожнього знаку 5.76 стосується тільки технічних приладів які працюють в автоматичному режимі не узгоджується з п. 14.7.67 ДСТУ 4100:2021 «Знаки Дорожні» так як в описі дорожнього знаку 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» зазначено що знак застосовується для позначення ділянок доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів, тобто це стосується усіх технічних засобів та приладів. Таким чином для виконання вимог ч.2 ст.40 ЗУ «Про Національну Поліцію» під час використання поліцією у тому числі приладу TruCam в ручному режимі для інформування водіїв не передбачено іншого дорожнього знаку крім знаку 5.76 під назвою «Автоматична фото-відео фіксація порушень ПДР», але з чітким описом щодо його використання і мети застосування.

Зазначене узгоджується з постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду міста Львова від 21 січня 2021 року у справі № 157/703/20.

Досліджуючи твердження відповідача стосовно порушення позивачем правил дорожнього руху у частині перевищення встановлених обмежень швидкості руху в зоні дії дорожнього знаку 3.29 який відповідно до наданої відповідачем схеми дорожнього руху встановлений на ділянці а/м км163+165м суд приходить до наявних розбіжностей з винесеною постановою в якій зазначено ділянку а/м 163 км+300м, а відповідно до системи географічних координат з кутовими величинами: географічна широта 50°19'48.7"N і географічна довгота 28°21'03.1"E місця події фіксація проводилась безпосередньо у селищі Болярка Житомирського району Житомирської області що не дає змогу суду чітко визначити де саме було зафіксовано правопорушення.

З відеозапису і зі знімку наданого відповідачем в якості додатку до постанови не можливо встановити місце, де саме рухається даний автомобіль. Зображення самого знаку 3.29 відсутнє, не видно що автомобіль рухався саме в зоні дії знаку 3.29 що забороняє рух із швидкістю, що перевищує 70 км/год.

Позивач вказував на те що у момент фіксації швидкості транспортного засобу MERCEDES-BENS R 280 СDI AX8638KK приладом TruCAM TC 000632 були несприятливі погодні умови (дощ, пасмурно, підвищена вологість) на підтвердження надавши інформацію з сайту Sinoptik зазначивши що відповідно до Розділу 5 Інструкції до TruCam (Посібник користувача) говориться, що при вологості (дощ, сніг чи туман) у радарі передбачено режим Поганої погоди. У цьому випадку вимір швидкості автомобілів здійснюється на дистанції від 15 до 61 метра. Вимірювання на такій відстані гарантує достовірність роботи радара TruCam при вологості. Позиція позивача узгоджується з висновками постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду міста Львова від 15 лютого 2024 року у справі № 569/14235/23.

Відповідачем долучено у якості доказу відеозапис із портативного нагрудного відеореєстратора поліцейської який збережений у якості доказу по іншій судовій справі на підтвердження відсутності несприятливих погодних умов для використання лазерного вимірювача TruCam який відзнятий пізніше, а саме через 33 хвилини у той же день.

Суд дослідивши фрагмент відео зазначає що на відео наявна похмура погода та залишки вологості на асфальті при цьому опади відсутні, але не виключено що під час фіксації правопорушення приладом TruCam раніше на 33 хвилини опади були наявні що за відсутності інших доказів ставить під сумнів твердження відповідача стосовно використання приладу TruCam відповідно інструкції.

Позивач вказує що на відеозапису з лазерного вимірювача швидкості руху TruCAM TC 000632, не зафіксовано особу яка перебувала за кермом автомобілю MERCEDES-BENS R 280 СDI AX8698KK під час руху.

Спростовуючи це твердження відповідач вказав що після зупинки транспортного засобу в порядку ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» з водійських дверей вийшов саме позивач у зв`язку з чим відсутні сумніви що за кермом перебував саме ОСОБА_1 , а під час розгляду справи поліцейська здійснювала фіксацію на нагрудний портативний відео реєстратор MOTOROLA VB400 475722, 475467 проте згідно наказу МВС №1026 від 18.12.2018 зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 р. за №28/32999 «Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів фото-і кінозйомки, відеозапису» строк зберігання відеозаписів із портативних відеореєстраторів становить 30 діб у зв`язку з чим на момент надходження на адресу відповідача ухвали провадження по справі 08 липня 2024 року відеозаписи були автоматично видалені із системи, що не дає змогу з ними ознайомитись та надати суду.

Позивач у відповіді на відзив заперечив що він виходив з транспортного засобу після зупинки так як обізнаний з вимогами п.п. а,б абз.2 ч.2 ст. 16 Закону України Про Дорожній рух якими водій зобов`язаний серед іншого зупинити транспортний засіб з дотриманням вимог Правил дорожнього руху та тримати руки в полі зору поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України і не виходити з транспортного засобу без дозволу.

Відповідачем не надано суду інших доказів що саме позивач керував ТЗ Мерседес Бенз д.н.з НОМЕР_1 під час вчинення правопорушення.

Відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 463/1352/16-а від 08.07.2020 у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

При винесенні постанови позивачем було надано пояснення стосовно подій за яких було вчинено правопорушення та яке долучено також до позовної заяви в якості доказу, тому твердження відповідача щодо не надання позивачем жодного доказу не відповідає дійсності. Разом з тим суд зазначає що при винесені постанови відповідач залишив поза увагою доводи позивача наведені у поясненні.

Статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд звертає увагу на те, що оскільки законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, то з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

За таких обставин, на відповідача як на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Стаття 245 КУпАП визначає, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

З викладеного слідує, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Відповідно, суд доходить висновку, що відповідачами як суб`єктом владних повноважень не надано належних, допустимих та достатніх доказів вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та притягнення останнього до адміністративної відповідальності з дотриманням визначеної законом процедури.

Згідно зі статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, є недоведеним.

Згідно з п. 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно квитанції від 17 травня 2024 року Позивачем було сплачено 600 грн. 60 коп судового збору.

Керуючись ст. ст.76,77,139, 286 КАС України, ст.ст. 7,245,251,280 КУпАП суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирскій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2086684 від 07 травня 2024 року, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340.00 грн., за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, - скасувати.

Закрити справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 600 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після спливу встановленого законом строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Штих Т. В.