Справа № 420/26117/24
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у залишенні позову без розгляду

27 січня 2025 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Хлімоненкова М.В., розглянувши заяву відповідача у справі Військової частини НОМЕР_1 про залишення без розгляду позовної заяви у справі №420/26117/24,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 19.08.2024 надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив суд:

-Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України АДРЕСА_1 (військової частини НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , за період з 30.01.2020 по 11.12.2023 року грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 1 січня 2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01 січня 2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704;

-Зобов`язати НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України АДРЕСА_1 (військову частину НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 30.01.2020 року по 11.12.2023 року грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 1 січня 2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01 січня 2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, з урахуванням раніше виплачених сум;

-Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України АДРЕСА_1 (військової частини НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020-2023 роки та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2020-2023 роки виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 1 січня 2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01 січня 2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704;

-Зобов`язати НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України АДРЕСА_1 (військову частину НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020-2023 роки та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2020-2023 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 1 січня 2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01 січня 2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року, , Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, з урахуванням раніше виплачених сум;

-Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України АДРЕСА_1 (військової частини НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704;

-Зобов`язати НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України АДРЕСА_1 (військову частину НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, з урахуванням раніше виплачених сум;

-Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України АДРЕСА_1 (військової частини НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 інших виплат згідно витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України у АДРЕСА_1 від 11.12.2023 року, №549-ос (надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження військової служби, надбавки за службу в умовах режимних обмежень, надбавки до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації, премій) за період з 30.01.2020 рік - 11.12.2023 рік виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 1 січня 2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01 січня 2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704;

-Зобов`язати НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України АДРЕСА_1 (військову частину НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 інших виплат згідно витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України у АДРЕСА_1 від 11.12.2023 року, №549-ос (надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження військової служби, надбавки за службу в умовах режимних обмежень, надбавки до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації, премій) за період з 30.01.2020 рік - 11.12.2023 рік виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 1 січня 2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01 січня 2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, з урахуванням раніше виплачених сум;

-Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України АДРЕСА_1 (військової частини НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 року №889, «Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 року, № 73 у розмірі, що складає 60 % місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з грудня 2016 року по 28 лютого 2018 року;

-Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_1 (військову частину НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 року №889, «Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 року, № 73 у розмірі, що складає 60 % місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з грудня 2016 року по 28 лютого 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

-Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України АДРЕСА_1 (військової частини НОМЕР_3 ) щодо не включення суми щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 % місячного грошового забезпечення, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 року №889, «Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 року, № 73 до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого у 2016 році, 2017 році, січні-лютому 2018 року обчислювалась та нараховувалась грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань;

-Зобов`язати НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України АДРЕСА_1 (військову частину НОМЕР_3 ) здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 , матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017, січень-лютий 2018 роки та грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017, січень-лютий 2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 % місячного грошового забезпечення, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 року №889, «Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 року, № 73 з урахуванням раніше виплачених сум;

-Встановити судовий контроль шляхом подання звіту про виконання судового рішення у цій адміністративній справі, за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України АДРЕСА_1 (військової частини НОМЕР_3 ) про визнання протиправними бездіяльності та зобов`язати вчинити дій у відповідності та на підставі ч. 1 ст. 382 КАС України.

Ухвалою суду від 23.08.202р. було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, та відкрито провадження в цій адміністративній справі.

11.09.2024 від відповідача у справі - Військової частини НОМЕР_1 до суду надійшла заява про залишення позову без розгляду, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду встановленого ч.5 ст.122 КАС України.

У своїх доводах відповідач зазначає, що станом на 26.02.2024 позивач уже був обізнаний, як стверджується у позові, про порушення виплати йому грошового забезпечення у 2016 -2023 роках. Втім, лише 16.08.2024 подав позов до суду. На думку відповідача, обізнаність позивача також підтверджується тим, що позивач не дочекавшись надходження документів (які були затребувані його листом від 11.07.2024 у військової частини НОМЕР_1 ), які мають підтвердити порушення нарахування грошового забезпечення, подав до суду позов.

Відповідач також звертає увагу, що звернення позивача від 26.02.2024 та від 30.05.2024 до військової частини НОМЕР_1 не надходили. Докази позивача про направлення до військової частини НОМЕР_1 звернень від 26.02.2024 та від 30.05.2024 є неналежними, оскільки на конвертах відсутні відбитки поштового штемпеля, які підтверджують прийом поштового відправлення оператором поштового зв`язку для відправлення (додатки 3 та 4 до позову). Тобто, у справі, що розглядається, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом з пропуском місячного строку з дня звільнення та проведення з ним розрахунку, не зазначивши підстав для поновлення цього строку. Доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не надано, а судом не встановлено підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Позивач надав заперечення на заяву відповідача про залишення позову без розгляду, у якій вказує на необґрунтованість, безпідставність та незаконність доводів представника військової частини НОМЕР_1 , що позивачем ОСОБА_1 пропущена строк звернення до суду, що передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Позивач звертає увагу, що: військовою частиною НОМЕР_1 не надано до суду інформації про надання/ненадання ОСОБА_1 при звільненні письмового повідомлення про суми нарахованих і виплачених йому при звільненні виплат; представником відповідача не надано жодних доказів про обізнаність позивача ОСОБА_1 , станом на дату звільнення зі служби, а саме на 11.12.2023 року про факт здійснення перерахунку на підставі відновленої редакції пункту 4 Постанови №704 КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та згідно вимог постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі № 826/6453/18; у день звільнення, 11.12.2023 року, відповідач військова частина НОМЕР_3 письмово не повідомили ОСОБА_1 про нараховані суми належні йому при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, як того вимагає ст. 47 КЗпП України, ч. 2 ст. 233 КЗпП України, щоб можна було дійти висновку про неналежне нарахування чи ненарахування грошового забезпечення.

При цьому, як зауважує позивач, окрім наказу про звільнення від 11.12.2023 року, №549-ос, військова частина НОМЕР_1 зобов`язана була надати, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116), що не було вчинено нею у порушення ст. 47 КЗпП України. У витязі з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (про звільнення) від 11.12.2023 року, №549-ос не зазначено жодних розрахункових сум, які були нараховані при звільненні та на які мав право позивач під час служби

Позивач також наголошує на непоширення на спірні правовідносини дій частини п`ятої статті 122 КАС України, адже в позові заявлені вимоги про стягнення коштів, які за своєю суттю прирівнюються до заробітної плати (грошового забезпечення), звернення до суду з якими відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України у період з 19.07.2022 року обмежується 3 х місячним строком з моменту письмового повідомлення про розмір сум.

В свою ж чергу, на думку позивача, він не пропустив тримісячного строку звернення до суду на підставі ч. 2 ст.233 КЗпП України, оскільки лист відповідача, яким повідомлено позивачу про розмір сум нарахованих за час служби, датований 01 серпня 2024 року №09/с-10484/811, а фактично отриманий позивачем 28.08.2024 року, що підтверджується за номером поштової накладної 281. Отже, Військова частина НОМЕР_3 лише 28.08.2024 року здійснила письмове повідомлення про розмір сум грошового забезпечення, що мали підстави до перерахунку згідно п. 4 Постанови КМУ №704, що підлягали до на рахування, уже під час того коли позивач вимушено звернувся до суду, не знаючи факту, чи належно було нараховане грошове забезпечення у період проходження військової служби, та не маючи жодної інформації про будь-які інші виплати грошового забезпечення, в тому числі і щомісячної додаткової винагороди, яка виплачується на підставі Постанови КМУ №899. До цього часу (до 28.08.2024 року) жодного повідомлення про розмір сум грошового забезпечення (чи будь якої інформації), які нараховані військовою частиною при звільненні військовою частиною НОМЕР_1 стосовно позивача ОСОБА_1 здійснено не було.

Також, позивач звертає увагу, що ним 26.02.2024 року, 30.05.2024 року направлено поштові листи простим відправленням, що відповідає Закону України «Про поштовий зв`язок», з вимогою про надання розрахункових документів та інформації про розмір сум, що підлягали до виплати при звільненні, однак жодної відповіді (повідомлення про розмір сум, що нараховані ним при звільненні) від військової частини НОМЕР_3 до 28.08.2024 року надано не було, а відтак позивач до цього періоду не був та не міг бути обізнаним про розмір фактично нарахованих сум, надати достовірний аналіз відповідного розрахунку сум грошового забезпечення.

Також, стосовно доводів представника військової частини НОМЕР_1 про неотримання листів позивача від 26.02.2024 та від 30.05.2024, у своїх запереченнях позивач зауважує, що він не несе відповідальності за доставку листів до військової частини НОМЕР_3 , оскільки, як і всі громадяни України користується послугами поштового зв`язку згідно Закону України «Про поштовий зв`язок», що не суперечить чинному законодавству, зокрема ст. 116 КЗпП України в частині пред`явлення вимоги про надання розрахунку сум при звільнені. Також відповідачем військовою частиною НОМЕР_1 неодноразово було підтверджено факт, що всі листи є на розгляді командування військової частини НОМЕР_1 . Про що вказано і в само у позові від 19.08.2024 року та підтверджено і письмовою відповіддю військової частини НОМЕР_3 . Даний лист міститься у додатках до цього заперечення. Також доказом є той факт, що позивачем було надіслано Електронний лист на електронну адресу відповідача від 09.08.2024 року. У відповідь на який, телефонним дзвінком повідомлено, що «всі звернення розглядаються командуванням частини».

Також, у позовній заяві при зверненні до суду ОСОБА_1 стосовно строку звернення до суду із цим позовом вказувалось, що у спірному випадку перебіг тримісячного строку звернення до суду, установленого ч.2 ст.233 КЗпП України, має обчислюватись з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», тобто з 19.07.2022 року, а з врахуванням факту звільнення ОСОБА_1 11.12.2023 року - з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Позивач наголошував, що станом на день звільнення 11.12.2023 року військовою частиною НОМЕР_1 надано лише витяг з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України АДРЕСА_1 від 11.12.2023 року, №549-ос про виключення з особового складу, який містить лише перелік видів виплат без зазначення сум та їх розрахунку.

Отже, при звільненні з військової служби - 11.12.2023 року - Військова частина НОМЕР_1 письмово не повідомила про нараховані та виплачені суми, як того вимагає стаття 47 та стаття 116 Кодексу законів про працю України та не надала грошовий атестат, який би підтверджував фінансові розрахунки при звільненні.

Позивач також звертав увагу, що певні виплати та розрахунки роботодавцем військовою частиною НОМЕР_1 у день звільнення 11.12.2023 року були проведені відносно ОСОБА_1 згідно положень Наказу МВС України від 25.06.2018 року, № 558, про що зазначено і у витязі з наказу про виключення зі списків особового складу частини від 11.12.2023 року, №549-ос і цей факт надав повне розуміння та знання ОСОБА_1 , що з ним роботодавець Військова частина НОМЕР_1 провела всі розрахунки у належному розмірі та сумах, що визначаються чинним законодавством, а відтак ОСОБА_1 не міг усвідомлювати та знати у день звільнення, що з ним держава в особі роботодавця провела не добросовісний чи не правомірний розрахунок, оскільки для цього потрібні спеціальні знання в області юриспруденції, в області знань з бухгалтерського обліку та інше, що не може бути законом, зокрема ст. 116 КЗпП України покладено, як обов`язок на ОСОБА_1 . Вбачаючи факт відсутності прописаного розміру сум нарахованих при звільненні у витязі з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону державної прикордонної служби України від 11.12.2023 року, №549-ос стало підставою на власний розсуд ОСОБА_1 звернутися 26.02.2024 року шляхом подання заяви через відділення АТ «Укрпошти» з вимогою про надання відповідної інформації та роз`яснень, які були отримані лише у кінці серпня 2024. Відтак, позивач вважає, що він не пропустив встановленого законом тримісячного строку для звернення із даним позовом до суду.

Розглянувши клопотання відповідача, суд вважає його необґрунтованим, у зв`язку із чим вбачає підстави для відмови у його задоволенні виходячи з наступного.

Відповідно до ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Строки звернення до суду з адміністративним позовом передбачено у ст.122 КАС України.

При цьому, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.233 КЗпП, в редакції до 19.07.2022р, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

При цьому, за приписами ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України в редакції від 19.07.2022р., працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч.2 цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст.116).

Тобто, з 19.07.2022р. трудовим законодавством змінено правове регулювання строку звернення з позовом до суду щодо стягнення належної заробітної плати, а саме встановлено тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Як визначено п.8 ч.1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

В силу вимог ч.ч. 3, 4 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

Суд зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, залишення позову без розгляду можливе виключно у разі, якщо позивачем пропущено встановлений законом строк для звернення до суду, не доведено поважності причин пропуску такого строку.

Втім, у спірному випадку, на переконання суду, підстави для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 відсутні, оскільки, як було встановлено судом під час вирішення питання про відкриття провадження у даній справі, цей позов подано з дотриманням встановленого законом строку.

Як вже було зазначено вище, на момент виникнення спірних правовідносин та на момент виключення позивача із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, ч.1, 2 ст.233 КЗпП України діяли в різних редакціях, одна з яких (чинна до 19.07.2022) передбачала можливість працівника звернутись до суду у разі порушення законодавства про оплату праці з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. При цьому, ці ж норми у редакції після 19.07.2022 уже встановлюють строкові обмеження для звернення до суду, а саме для звернення із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду - тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права; для звернення із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник - місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Разом з цим, як вбачається із доводів позивача та наданих сторонами до матеріалів справи письмових доказів, відповідачем не здійснювалось повідомлення позивача про обрахунки складових його грошового забезпечення, яке йому виплачувалось у спірних періодах, так само і не надано письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні. При цьому, за отриманням указаної інформації позивач звертався неодноразово до відповідача, у підтвердження чого до позову надав відповідні докази.

Втім, лише 28.08.2024 ОСОБА_1 отримав листа військової частини НОМЕР_1 від 01 серпня 2024 року №09/с-10484/811, яким повідомлено було позивачу про розмір сум нарахованих за час служби. Тобто, лише 28.08.2024 року відповідач здійснив письмове повідомлення про розмір сум грошового забезпечення позивача щодо перерахунку яких виник цей спір, а відтак, саме з цієї дати для позивача розпочався відлік строку для оскарження спірної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 .

З цим позовом ОСОБА_1 до суду звернувся 16.08.2024, тобто з дотриманням встановленого ст. 233 КЗпП України строку.

З огляду на вказане, оцінюючи у сукупності доводів сторін та приведені норми чинного законодавства, суд вважає, що позивачем не пропущено строк для звернення до суду з цим позовом.

Відтак, на думку суду, наведені відповідачем обґрунтування є помилковими.

Зважаючи на недоведеність відповідача пропуску строку звернення позивачем з даним позовом до суду, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 169, 248, 256 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви відповідача у справі Військової частини НОМЕР_1 про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 у справі №420/26117/24.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 294-297 КАС України до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА