Справа № 120/6402/24
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/6402/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Комар П.А.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

27 січня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Смілянця Е. С. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2024 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції у Вінницькій області, в якому просив:

-визнати протиправним та скасувати наказ начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №245 від 30.04.2024 «Про застосування до працівника УПІ у Вінницькій області ДПП дисциплінарного стягнення» в частині застосування до поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

-визнати протиправним та скасувати наказ начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №840 о/с від 14.05.2024 «Щодо особового складу» в частині звільнення зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП;

-поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП;

-стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.05.2024 по дату винесення судом рішення у справі, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що предметом доказування в суді першої інстанції у спірних правовідносинах, що склалися між сторонами, була наявність або відсутність в діях позивача складу дисциплінарного проступку, який полягав саме у керуванні транспортним засобом в стані сп`яніння 18.03.2024 по вул. Гніванське шосе, 2 м. Вінниці.

Натомість, суд першої інстанції, дані обставини належним чином не оцінив, а дійшов власних висновків про наявність в діях ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, який має інше вираження, тобто суд вийшов за межі рішення суб`єкта владних повноважень - оскаржуваного наказу.

Так, на думку апелянта, переважна більшість тексту судового рішення стосується відтворення змісту висновку службового розслідування відповідача та носить доволі суб`єктивний характер.

Щодо оцінки доказів стосовно факту керування позивачем транспортним засобом в стані сп`яніння 18.03.2024 по вул. Гніванське шосе, 2 м. Вінниці, суд не навів жодних власних висновків, хоча в судовому засіданні усі обставини були ретельно досліджені.

Апелянт вважає, що про спростування дисциплінарного проступку в його діях свідчить наступне:

-усі досліджені у судовому засіданні відеозаписи не підтверджують факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 ;

-під час службового розслідування позивачем повідомлено, що його транспортним засобом 18.03.2024 керував ОСОБА_2 ;

- у судовому засіданні, будучи допитаним в якості свідка, ОСОБА_2 підтвердив, що 18.03.2024 за кермом транспортного засобу перебував саме він;

- згідно змісту постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 23.04.2024 у справі № 127/9444/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 було закрито, у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

В свою чергу, інші сумніви відповідача щодо можливого керування апелянтом транспортним засобом в стані сп`яніння не ґрунтуються на належних доказах, а їх оцінка повинна бути надана в розрізі дотримання принципу «Презумпції невинуватості особи», за якого усі сумніви трактуються на користь особи.

Висновки суду щодо змісту вчиненого ОСОБА_1 , дисциплінарного проступку, викладені в судовому рішенні, полягають у тому, що позивач в позаслужбовий час перебував в стані алкогольного сп`яніння, вів себе негідно, ігноруючи вимоги працівника поліції та намагався втекти від останнього, не сприяв проведенню службового розслідування.

Однак, на думку апелянта, подібні твердження суду є недоречними, адже, по-перше, перелічені дії не слугували підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності (це слідує зі змісту оскаржуваного наказу), а, по-друге, висновки суду не відповідають дійсності, оскільки факт перебування ОСОБА_1 у позаслужбовий час в стані алкогольного сп`яніння не порушує будь-яких етичних норм та не вказує на необхідність його звільнення зі служби в поліції, адже поведінка позивача була прийнятною та допустимою в умовах, які склалися.

З приводу ігнорування вимог працівника поліції, слід зазначити, що усі вимоги поліцейських позивач виконав, а саме, пред`явив службове посвідчення, пройшов медичне освідування.

Щодо несприяння службовому розслідуванню, апелянт зауважує, що пасивна участь поліцейського у службовому розслідуванні, якщо воно проводиться щодо нього, не є формою перешкоджання, а являється складовою права на захист, поряд з правом відмовитися надавати пояснення.

На думку суду, позивач не сприяв службовому розслідуванню, адже у своєму поясненні вказав лише ПІБ водія ТЗ ( ОСОБА_2 ), проте не зазначив інші контактні та анкетні дані останнього. З даного приводу варто зауважити, що член дисциплінарної комісії, який відбирав у ОСОБА_1 пояснення, не поставив жодного запитання з приводу анкетних та контактних даних ОСОБА_2 , хоча таке право наявне у членів дисциплінарної комісії.

Крім того, члени дисциплінарної комісії зобов`язані самостійно вживати заходів для встановлення усіх обставин службового розслідування, в тому числі здійснювати виклик свідків.

В свою чергу, ОСОБА_2 тривалий період часу працював в Управлінні патрульної поліції у Вінницькій області, знайомий з членами дисциплінарної комісії, про що зазначив в ході свого допиту в якості свідка у судовому засіданні. Саме тому, слід констатувати, що дисциплінарна комісія умисно самоусунулася від опитування ОСОБА_2 , який є колишнім працівником відповідача. Такі дії з боку членів дисциплінарної комісії були спрямовані для створення умов, за яких позивача буде звільнено зі служби на підставі наявних, недостовірних доказів. За умови своєчасного опитування ОСОБА_2 було б встановлено, що транспортним засобом керував не ОСОБА_1 і дисциплінарне провадження підлягало б закриттю, що не бажав допускати суб`єкт владних повноважень.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що наявні всі підстави для скасування оскаржуваного рішення з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з`явились, поважних представників у судове засідання не направили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

При цьому, 21.01.2025 до суду надійшла заява від представника відповідача про відкладення розгляду справи, з огляду на те, що старший юрисконсульт Липовська Ніна Юріївна, яка брала участь у всіх засіданнях першої інстанції, та готувала усі процесуальні документи, відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції №2854 о/с від 23.12.2024 з 13.01.2025 по 24.01.2025 перебуває у щорічній відпустці. Інші представники відділу правового забезпечення у зв`язку із службовою необхідністю (відрядження, участь у іншому судовому засіданні) не можуть прийняти участь у розгляді справи призначеної на 21.01.2025 об 11:00 год.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2025 відмовлено у задоволенні вказаного вище клопотання з огляду на відсутність належних доказів на підтвердження викладених обставин, та вирішено апеляційний розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводити в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, лейтенанта поліції Манзюка Сергія Миколайовича поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області відкомандировано до роти №4 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП на підстав доручення від 20.06.2023 №20510вн.41/21/01-2023.

18.03.2023 старший інспектор з особливих доручень відділу чергової служби УПП у Вінницькій області ДПП капітан поліції Чабан Віталій довів про надзвичайну подію за участі поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП лейтенанта ОСОБА_1 , зокрема, останній 18.03.2024 о 05.20 год у м. Вінниці по вул. Гніванське шосе, поблизу буд. №2, керував транспортним засобом MERSEDES-BENZ SPRINTER синього кольору номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння пройшов у комунальному некомерційному підприємстві "Центр терапії залежностей "СОЦІОТЕРАПІЯ" Вінницької обласної ради. За результатам огляду - водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння (0.77 і 0.79 проміле).

Відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №709267 за статтею 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

За фактом можливого порушення службової дисципліни лейтенантом поліції ОСОБА_1 поліцейським взводу №2 роти №2 батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП, відкомандированого до роти №4 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП, що виразилося у керуванні транспортним засобом MERSEDES-BENZ SPRINTER номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння 18.03.2024 та призвело до складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, наказом Департаменту патрульної поліції №562 від 18.03.2024 призначено службове розслідування у формі письмового провадження.

Для проведення службового розслідування утворено дисциплінарну комісію, а ОСОБА_1 на період службового розслідування відсторонено від виконання службових обов`язків, вилучено службове посвідчення, спеціальний жетон, табельну зброю та спеціальні засоби.

Наказом №655 від 29.03.2024 "Про продовження строку проведення службового розслідування" службове розслідування було продовжено, відповідно до Дисциплінарного статуту національної поліції України, Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС від 07.11.2018 № 893.

За результатами службового розслідування складено Висновок від 16.04.2024,

Згідно пункту 2 резолютивної частини вказаного Висновку, відомості, що стали підставою для проведення службового розслідування вважати такими, що знайшли своє підтвердження.

Відповідно до пункту 3 Висновку за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 та статті 64 Закону України «Про національну поліцію», пунктів 1, 6 та 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, частини п`ятої статті 14, частини другої статті 10 Закону України «Про дорожній рух», відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0011126) застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

В подальшому, наказом начальника Департаменту патрульної поліції від 30.04.2024 №245, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог пунктів 1,2 частини 1 статті 18 та статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1,6 та 13 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту, частини п`ятої статті 14, частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух», на підставі пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0011126) наказано застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (т. а.с. 157).

Наступним наказом відповідача від 14.05.2024 №840 о/с у зв`язку з реалізацією накладеного дисциплінарного стягнення, на підставі п. 6 частини 1 статті 77 Закону України Про національну поліцію ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 14.05.2024 (т.1 а.с. 61).

Крім того, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.04.2024 по справі № 127/9444/24 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Позивач, вважаючи вказані вище накази відповідача протиправними, а своє звільнення з поліції незаконним, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів та Присяги.

Таким чином слідує, що підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Водночас, обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.

Зі змісту висновку службового розслідування відносно позивача, судом встановлено, що в діях позивача встановлені порушення вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 та статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 6 та 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, частини п`ятої статті 14, частини другої статті 10 Закону України «Про дорожній рух», на підставі п. 7 ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту, що виразилося в прояві негідної поведінки в позаслужбовий час та підриві довіри до Національної поліції України, як до носія влади.

Так, згідно описової чистини висновку слідує, що близько 05.37 патрульними на вул. Гніванське шосе було помічено, що на території АЗС «АВІАС +» перебуває особа, за зовнішніми ознаками схожа на особу водія, який втік із зупиненого транспортного засобу. Підійшовши до вказаної особи, було встановлено, що нею виявився працівник батальйону УПП у Вінницькій області ДПП Манзюк С., якого було ідентифіковано поліцейським ОСОБА_3 , оскільки разом проходять службу в одному батальйоні.

При спілкуванні ОСОБА_3 із ОСОБА_4 , останній намагався прикрити рукою портативний відеореєстратор, та на питання що він робить на цьому місці, останній повідомив, щоб працівник поліції йшов далі, а він залишиться тут. На вимогу прослідувати до зупиненого транспортного засобу, ОСОБА_5 почав тікати в бік виїзду з м. Вінниці, де в подальшому був затриманий громадянином, який в цей час займався бігом.

Під час спілкування з ОСОБА_4 , близько 06.35, у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та порушення мови. У зв`язку із чим, ОСОБА_6 направлено та доставлено до Комунального підприємства «Центр терапії залежностей «СОЦІОТЕРАПІЯ» Вінницької обласної ради для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. За результатом проходження огляду, ОСОБА_6 визнано таким, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння ( 0.79 проміле).

Суд першої інстанції, враховувавши положення Правил етичної поведінки поліцейських (Правила), затверджені Наказом МВС від 09.11.2016 року №1179, дійшов висновку, що служба в поліції покладає на поліцейського обов`язки дотримання стриманої поведінки як під час виконання службових обов`язків та й у повсякденному житті.

Проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки. Поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості.

Під час службового розслідування комісією встановлено та зібраними матеріалами підтверджується, що в позаслужбовий час позивач перебував у стані алкогольного сп`яніння, вів себе негідно ігноруючи вимоги працівника поліції та намагався втекти від останнього.

Крім того, суд першої інстанції зауважив, що зі змісту Присяги працівника поліції, за недотримання якої зокрема накладено на позивача дисциплінарне стягнення, слідує, що його поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.

Суд першої інстанції вказав, що як у своїх поясненнях так і в позовній заяві, позивач мотивуючи протиправність застосування до нього дисциплінарного стягнення вказав, що належним йому транспортним засобом MERCEDES-BENZ SPRINTER синього кольору номерний знак НОМЕР_1 в момент вчинення правопорушення керував не він, а інша особа.

Разом з тим, із матеріалів справи слідує, що позивач як працівник поліції жодним чином не сприяв працівникам патрульної поліції у виявленні особи правопорушника, а пояснення позивача зводяться лише до виправдання своєї особи. Так, згідно висновку службового розслідування опитати в ході проведення службового розслідування ОСОБА_2 не представилося за можливе, так як ОСОБА_1 не надав контактні та анкетні дані останнього.

Факт вчинення зазначених дій позивачем підтверджується відеозаписами з камер відеонагляду, а також відеозаписів з бодікамер працівників поліції, що містяться у матеріалах даної справи та досліджені судом в ході судового розгляду адміністративної справи. В той час, пріоритетним напрямком роботи поліції має бути служіння як потребам окремих громадян, так і суспільним групам, а робота працівників поліції полягає у першочерговому вирішенні основних проблем.

В сукупності встановлені як судом та і дисциплінарною комісією обставини події та дії ОСОБА_1 є проявом негідної поведінки, оскільки є такими, що дискредитують звання поліцейського і негативно впливають на рівень авторитету та довіри суспільства до органів Національної поліції.

Суд першої інстанції зауважив, що з точки зору стороннього розсудливого спостерігача наведені обставини можуть свідчити про недодержання вимоги щодо необхідності з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час і бути прикладом у дотриманні громадського порядку.

Щодо аргументів позивача стосовно того, що під час проведення дисциплінарного провадження не враховано факт відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що встановлено постановою Вінницького міського суду Вінницького області від 23.04.2024 у справі №127/9444/24, якою закрито провадження у справі, суд першої інстанції вказав, що відсутність адміністративного притягнення до відповідальності позивача не спростовує наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який, в порядку Дисциплінарного статуту, відповідач має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів Національної поліції, який входить до його компетенції.

Відтак, оскільки дисциплінарна комісія під час проведення службового розслідування за участі позивача вбачала дисциплінарний проступок, то цілком правомірно застосувала до позивача дисциплінарне стягнення.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 18.03.2024 маючи ознаки алкогольного сп`яніння під час воєнного стану в Україні, допустив як працівник поліції порушення, що мають наслідком ігнорування позивачем виконання вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію", Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, знехтування Присягою поліцейського, тому вчинене діяння є несумісним з його посадою, оскільки він скоїв проступок який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади.

Оскільки доводи позивача, які покладені в основу позову, визнано безпідставними, а суд першої інстанції не встановив процедурних порушень з боку відповідача під час проведення службового розслідування та видання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, при прийнятті яких відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон № 580-VIII від 02.07.2015 «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII), за приписами частини першої статті 59 якого служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 1, ст. 2 вказаного Закону, Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції (ч. 1 ст. 17 Закону № 580-VIII).

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина перша та друга статті 19 Закону України Про Національну поліцію).

Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі Дисциплінарний статут), у частині першій статті 1 якого визначено, що службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з частиною третьою статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону №580-VIII, зобов`язує поліцейського, зокрема: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини.

За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом (ст. 11 Дисциплінарного статуту).

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службове розслідування це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Відповідно до статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893, згідно з розділом VI якого зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Відповідно до п. 1 Розділу V проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку (п. 4 Розділу V).

Згідно з ч. 15 ст. 15 Дисциплінарного статуту, за результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

У висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (ч. 1, 3 ст. 19 Дисциплінарного статуту).

Підсумовуючи наведені вище приписи, колегія суддів зазначає, що протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним та дією (бездіяльністю) порушника дисципліни, свідоме допущення настання несприятливих наслідків унаслідок вчинення поліцейським певних дій чи бездіяльності.

Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого вирішується питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому таке рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду дисциплінарного стягнення.

Отже, службовим розслідуванням має бути встановлено, зокрема, наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) воно було призначено.

Як встановлено з матеріалів службового розслідування, 18.03.2024 старшим інспектором з ОД ВЧС УПП у Вінницькій області ДПП складено довідку на ім`я начальна УПП у Вінницькій області ДПП про те, що 18.03.2024 о 05:40 зупинено транспортний засіб MERCEDES-BENZ SPRINTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував поліцейський взводу №2 роти №2 батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП лейтенант поліції ОСОБА_1 , під час спілкування з яким у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння водієм пройдено в комунальному некомерційному підприємстві "Центр терапії залежностей "СОЦІОТЕРАПІЯ" Вінницької обласної ради. За результатам огляду - водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння (0.77 і 0.79 проміле).

Відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №709267 за статтею 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що зазначена інформація стала підставою для призначення службового розслідування. Наведена підстава призначення службового розслідування відповідає вимогам ч.4 ст.14 Дисциплінарного статуту, якими передбачено підстави для призначення службового розслідування.

Так, наказом Департаменту патрульної поліції №562 від 18.03.2024 призначено службове розслідування у формі письмового провадження. Для проведення службового розслідування утворено дисциплінарну комісію, а ОСОБА_1 на період службового розслідування відсторонено від виконання службових обов`язків, вилучено службове посвідчення, спеціальний жетон, табельну зброю та спеціальні засоби.

Наказом №655 від 29.03.2024 "Про продовження строку проведення службового розслідування" службове розслідування було продовжено, відповідно до Дисциплінарного статуту національної поліції України, Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС від 07.11.2018 № 893.

За результатами службового розслідування затверджено висновок від 16.04.2024, згідно якого дисциплінарною комісією встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом MERCEDES-BENZ SPRINTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 18.03.2024 о 05:20 по вул. Гніванське шосе, поблизу будинка №2, м. Вінниця в стані алкогольного сп`яніння та спробу втечі від працівників патрульної поліції спочатку за допомогою транспортного засобу, а потім вже пішки. Спроба втечі за допомогою транспортного засобу несла безпосередню загрозу як ОСОБА_1 , так і оточуючим.

Враховуючи, що лейтенант поліції ОСОБА_1 є діючим працівником УП у Вінницькій області ДПП, який зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги поліцейського, вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції, він повинен був усвідомлювати характер своїх дій та утриматись від скоєння таких. Лейтенант поліції ОСОБА_1 своїми діями дискредитував високе звання поліцейського, що завдає шкоду у створенні позитивного іміджу органів правопорядку.

Дисциплінарна комісія дійшла висновку, що своїми діями лейтенант поліції ОСОБА_1 порушив вимоги вищевказаних законів та нормативно-правових актів, дискредитував діяльність поліції, оскільки саме на органи Національної поліції покладено обов`язок вживати заходів, з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень та їх припинення, а отже лейтенант поліції ОСОБА_1 , вчинив діяння, яке суперечить покладеним на нього обов`язкам та підриває довіру до нього, як до носія влади.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки предметом доказування в суді першої інстанції у спірних правовідносинах, що склалися між сторонами, є наявність або відсутність в діях позивача складу дисциплінарного проступку, який полягав саме у керуванні транспортним засобом в стані сп`яніння 18.03.2024 по вул. Гніванське шосе, 2 м. Вінниці. В свою чергу, на думку апелянта, суд вказані обставини належним чином не оцінив, а дійшов власних висновків про наявність в діях ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, який має інше вираження.

Надаючи оцінку доводам апелянта в цій частині, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, визначені у статті 13 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків (дій, що порушують службову дисципліну), а саме невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі.

Так, Наказом Міністерства внутрішніх справ від 9 листопада 2016 № 1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі Правила), які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Згідно з п. 1 Розділу ІІ Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема: поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку, не допускати дискримінації в будь-якій формі; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики.

Пунктами 3 та 4 Розділу IV Правил передбачено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.

Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги в цій частині в розрізі вказаних норм чинного законодавства, а також обставин, досліджених та встановлених під час службового розслідування, колегія суддів дійшла висновку, що апелянт помилково вважає, що в межах спірних правовідносин предметом доказування є наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, який полягав саме у керуванні транспортним засобом в стані сп`яніння 18.03.2024 по вул. Гніванське шосе, 2 м. Вінниці.

Під час дослідження матеріалів службового розслідування та долучених відеоматеріалів, судом також встановлено факт втечі та невиконання вимог поліцейського, що в призмі займаної позивачем посади та вимог, є дисциплінарним проступком, факт якого встановлено та висвітлено у висновку від 16.04.2024, а тому за результатом проведеного службового розслідування в загальному слугувало підставою для застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

Посилання апелянта щодо неврахування судом першої інстанції постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 23.04.2024 по справі № 127/9444/24, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, колегія суддів оцінює критично з огляду на наступне.

Так, Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що відсутність факту притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності позивача не спростовує наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який, в порядку Дисциплінарного статуту, відповідач має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів Національної поліції, який входить до його компетенції.

Наведена правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №120/860/19, від 04.12.2019 у справі № 824/355/17-а, від 05.03.2020 у справі №823/1468/17, від 17.06.2021 у справі №804/6242/17, від 22.10.2020 у справі № 826/3499/18, від 14.07.2022 у справі №520/1795/19.

При цьому, висновок службового розслідування, який слугував підставою для винесення спірного у цій справі наказу, дозволяє дійти висновку, що результати службового розслідування ґрунтуються на самостійних правових підставах, та не засновані на матеріалах адміністративної справи про притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

До того ж, судова колегія звертає увагу, що у межах обставин цієї справи не досліджуються питання наявності або відсутності вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, а надається правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку у вигляді порушення службової дисципліни. При цьому, наявність факту притягнення до адміністративної відповідальності або відсутність такого факту не спростовує можливості притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за відповідних підстав.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що члени дисциплінарної комісії зобов`язані самостійно вживати заходів для встановлення усіх обставин службового розслідування, в тому числі здійснювати виклик свідків, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що пунктом 2 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національні поліції України регламентовані права поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а саме:

надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються;

подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають стосунок до справи;

ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами;

подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування;

брати участь у розгляді справи на відкритому засіданні дисциплінарної комісії;

користуватися правничою допомогою, послугами представника.

Тобто, враховуючи викладене, апеляційний суд критично оцінює аргументи апелянта стосовно неповноти проведеного службового розслідування у зв`язку з невчиненням комісією дій щодо виклику та допиту свідка ОСОБА_7 , про якого ОСОБА_1 вказав при наданні пояснень, оскільки позивач, як зацікавлена сторона в межах дисциплінарного провадження, не скористався передбаченими п. 2 розділу IV вказаного вище Порядку правами на спростування здобутих та досліджених дисциплінарною комісією доказів.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №709267 від 18.03.2024, судом встановлено, що позивачем надавались пояснення по суті правопорушення, згідно яких він не керував транспортним засобом.

Як встановлено зі змісту рішення Вінницького міського суду від 23.04.2024 по справі №127/9444/24 ОСОБА_1 надано наступні пояснення: "По суті справи суду пояснив, що 18.03.2024 о 05 год., він не керував жодним транспортним засобом. Зокрема, у вказаний в протоколі даті та час, а саме після закінчення комендантської години, перебуваючи біля проїзної частини дороги в районі аграрного університету в м. Вінниці, через попутній транспорт він мав намір дістатись додому в с. Агрономічне. В цей час, до нього підійшли працівники поліції та почали пред`являти незрозумілі для нього претензії щодо якогось нібито ним факту керування транспортним засобом. В подальшому, в ході спілкування, працівники поліції запропонували йому пройти медичний огляд на виявлення стану сп`яніння, на що він погодився та пройшов його в медичному закладі, оскільки був впевнений у своїй непричетності до тих обставин, які ставляться йому в провину згідно протоколу."

Тобто, ні протокол про адміністративне правопорушення від 18.03.2024, ні рішення Вінницького міського суду від 23.04.2024 по справі №127/9444/24, не містять відомостей про факт керування транспортним засобом позивача іншою особою, а саме свідком ОСОБА_2 .

При цьому, з наявних матеріалів справи вбачається, що лише під час проведення службового розслідування 28.03.2024 позивачем надано пояснення наступного змісту: "Я, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.03.2024 знаходився у власному т.з. MERCEDES-BENZ SPRINTER, НОМЕР_1 , приблизно до 05 год. 15 хв. Транспортним засобом не керував. За кермом мого авто був ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ".

Отже, навіть якщо припустити, що інша особа керувала транспортним засобом та вчинила адміністративне правопорушення, на вимогу поліцейських зупинилась, а потім здійснила спробу втечі, після чого зупинила транспортний засіб та залишила його, поведінка позивача під час затримання його поліцейським сприяла уникненню особи, яка керувала транспортним засобом, відповідальності, що також не свідчить про доброчесність позивача як працівника поліції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що пояснення позивача є сумнівними, у зв`язку з чим оцінює їх критично.

Крім того, під час дослідження відеозапису з бодікамери поліцейського, судом встановлено, позивач здійснив спробу втечі та жодних дій на вимогу поліцейського щодо зупинки не вчинив. Також, що першочергово позивач відмовлявся від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння, що також є порушення зі сторони позивача Закону України «Про Національну поліцію», Правил етичної поведінки поліцейських, Дисциплінарного статуту.

Щодо аргументів апелянта стосовно того, що факт перебування ОСОБА_1 у позаслужбовий час в стані алкогольного сп`яніння не порушує будь-яких етичних норм та не вказує на необхідність його звільнення зі служби в поліції, а тому поведінка позивача була прийнятною та допустимою в умовах, які склалися, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 на всій території України введено воєнний стан, який триває по теперішній час.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що законодавством регламентовано обов`язок осіб, які проходять службу в органах поліції неухильно, сумлінно та відповідально виконувати покладені на них завдання. Водночас проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки.

Також, законодавством регламентовано спеціальний режим органів поліції у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України та в умовах воєнного стану.

В свою чергу, особа, яка заступає на службу до органів поліції та приймає відповідну Присягу, бере на себе зобов`язання виконувати покладені на неї функції та завдання, зокрема, в умовах воєнного стану, та повинна усвідомлювати і розуміти специфіку проходження служби в поліції, яка зумовлює вищенаведені підвищені вимоги до кожного поліціанта, якими він не може нехтувати за жодних обставин.

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт вчинення дисциплінарного проступку, під чим слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що зі змісту Присяги працівника поліції, за недотримання якої накладено на позивача дисциплінарне стягнення, слідує, що його поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі 804/6242/17.

Порушення Присяги слід розуміти, як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі № 815/4478/16.

Під час розгляду справи, судом враховано висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі № 815/4463/17 щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Отже, враховуючи викладенні норми чинного законодавства в розрізі встановлених обставин справи, а також введений правовий режим воєнного стану, колегія суддів критично оцінює аргументи апелянта стосовно того, що факт перебування ОСОБА_1 у позаслужбовий час в стані алкогольного сп`яніння не порушує будь-яких етичних норм, оскільки дії, вчиненні позивачем, не сумісні з вимогами, що пред`являються до професійних та моральних якостей поліцейського та викликають сумнів у високих моральних якостях і самосвідомості його як поліцейського.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що вчинені позивачем дії є несумісними з проходженням служби у поліції, суперечать змісту Присяги працівника Національної поліції України, адже підривають довіру громадян до працівників поліції, до її органів та до авторитету їх у цілому.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації, тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів поліції як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Разом з тим, враховуючи викладене вище, встановлені у висновку службового розслідування обставини були достатніми для підтвердження факту порушення апелянтом вимог чинного законодавства, що не породжує сумніви у правомірності оскаржуваних у цій справі наказів.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Смілянець Е. С. Полотнянко Ю.П.