Справа № 600/2895/24-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2895/24-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Кушнір В.О.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

22 січня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Смілянця Е. С. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2024 року позивач, - ОСОБА_1 , звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 17.05.2023 ІІ групи інвалідності, що настала у зв`язку із захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №55/975 від 29.09.2023.

Також, позивач просив зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому 17.05.2023 ІІ групи інвалідності, що настала у зв`язку із захистом Батьківщини у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 31.10.2024 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Міністерства оборони України, оформлені пунктом 94 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №55/975 від 29 вересня 2023 року щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі різниці між 300 та 250 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2017), в сумі 80000,00 грн.

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням 17 травня 2023 року ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2023 року, з урахуванням вже виплаченої суми допомоги (80000,00грн).

Не погоджуючись з рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 31.10.2024, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та надав неповну оцінку доказам наявним в матеріалах справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, позивач проходив військову службу у Збройних Силах України та у період з 10.05.2014 по 25.08.2014 брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в складі військової частини НОМЕР_1 на посаді головного сержанта, що підтверджується відомостями військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с.13, 11-17).

Згідно з Довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААА №916891 від 04.10.2017 позивачу встановлено інвалідність ІІІ групи, причиною інвалідності вказано: "травма, поранення, контузія, так, пов`язані із захистом Батьківщини" (а.с.20).

У зв`язку із встановленням III групи інвалідності позивачу була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 400000,00 гривень, що підтверджується меморіальним ордером №87191123 від 16.01.2018 АТ «ОЩАДБАНК» (а.с.27).

У відповідності до відомостей військового квитка, позивач був призваний до Збройних Сил України за мобілізацією.

Згідно із Довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України позивач у період з 22.03.2022 по 24.05.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (а.с.22).

Під час безпосередньої участі у бойових діях, при виконанні бойового завдання за призначенням під час воєнних дій поблизу пункту Ниркове, Попаснянського району, Луганської області, отримав мінно-вибухову травму, вогнепальне осколкове сліпе поранення правого стегна з травматичним відчленуванням правої нижньої кінцівки на рівні нижньої тритини стегна, що підтверджується Довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 17.06.2022 №24 (а.с.23).

Постановою 11 Регіональної ВЛК, затвердженою 11.11.2022, за наслідком медичного огляду позивача на підставі статей 63а, 78а II Розкладу хвороб було визнано непридатним до військової служби із виключенням з військового обліку (а.с.24-26).

Згідно з Довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААГ №353761 від 17.05.2023, у результаті повторного огляду медико-соціальною експертною комісією встановлено другу групу інвалідності безтерміново, у зв`язку із травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, що підтверджується (а.с.21).

Позивачем подано документи для призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ №975 від 25.12.2013, що визнається сторонами у заявах по суті.

Згідно Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат від 29.09.2023 №55/975, позивачу, у зв`язку зі зміною групи інвалідності призначено одноразову грошову допомогу - у розмірі різниці між 300 та 250 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2017), в сумі 80000,00грн (а.с.28).

За наслідком розгляду запиту адвоката, направленого в інтересах позивача щодо неправомірного визначення останньому розміру одноразової грошової допомоги, відповідач у листі від 17.06.2024 повідомило, що враховуючи, що ОСОБА_1 21.07.2017 під час первинного огляду органами МСЕК було визнано особою з інвалідністю III групи, внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12ААА №916891 від 21.07.2017), а 10.05.2023, внаслідок повторного огляду органами МСЕК - особою з інвалідністю II групи, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12ААГ № 353761 від 10.05.2023), Комісією, відповідно до вимог зазначеного законодавства, за основу взята дата 21.07.2017 для визначення йому розміру допомоги та її виплати, з урахуванням попередніх виплат (а.с.35-36).

У відповідності до зазначеного вище листа, розрахунок нарахованої допомоги наступний: (1600 грн х 300) - (1600 грн х 250) = 80000,00 грн, з яких 1600 грн - розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2017), 300 та 250 кратність цього розміру для визначення одноразової грошової допомоги.

Позивач вважає рішення комісії в частині встановлення розміру виплати протиправним, тому звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що згідно з довідкою до акту МСЕК від 04.10.2017 року серія 12ААА №916891, позивачу встановлено третю групу інвалідності внаслідок захворювання «ТАК, пов`язаного із захистом Батьківщини».

Відповідно до Свідоцтва про хворобу №600, позаштатна госпітальна ВЛК 01.11.2022 року провела медичний огляд ОСОБА_1 з метою визначення ступеню придатності до військової служби. У означеному Свідоцтві вказано: "діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: наслідки важкого вибухового поранення (24.05.2022р.) з травматичним відривом правої нижньої кінцівки на рівні нижньої третини стегна, ....Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини".

На підставі вищевказаного, 17 травня 2023 року МСЕК позивачу встановлена II група інвалідності безстроково, згідно довідки до акту огляду МСЕК Серії 12ААГ №353761 від 17.05.2023, причина інвалідності - «захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини».

Згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), виданої військовою частиною НОМЕР_3 від 17.06.2022 №24, ОСОБА_1 24.05.2022 отримав мінно-вибухову травму, вогнепальне осколкове поранення правого стегна з травматичним відчленуванням правої нижньої кінцівки на рівні нижньої третини стегна та розчавлення м`яких тканин.

Тобто, встановлення позивачу 3-ї групи інвалідності, причина: "травма, поранення, контузія, так, пов`язані із захистом Батьківщини" 04.10.2017, та 2-ї групи інвалідності 17.05.2023, причина: "травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини", відбулося з різних підстав та внаслідок різних травм (поранень).

Суд першої інстанції наголосив, що 24.05.2022 позивач отримав нову травму, внаслідок якої і було встановлено другу групу інвалідності. На переконання суду, відповідач помилково вважає, що позивачу була встановлена вища група інвалідності, оскільки друга група була встановлена не внаслідок переогляду та погіршення його стану після встановлення третьої групи, а саме внаслідок отримання абсолютно нової травми.

З указаних підстав суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, тобто у 2023 році.

Натомість, Міністерством оборони України призначено та виплачено позивачу грошову допомогу у 2023 році, виходячи з дати, коли позивачу було встановлено інвалідність 3-ї групи вперше, а саме 2017 рік, у зв`язку із захистом Батьківщини. Також відповідачем не взято до уваги той факт, що інвалідність 2-ї групи в 2023 році була встановлена позивачу внаслідок іншої травми (поранення), пов`язаної із захистом Батьківщини.

Доводи відповідача щодо того, що вперше інвалідність встановлена в 2017 році, тому обчислення одноразової грошової допомоги повинно здійснюватись, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2017, суд першої інстанції вважає також необґрунтованими.

Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності. Таким чином, оскільки вперше інвалідність ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини позивачу встановлено довідкою МСЕК №353761 від 17.05.2023, для обрахунку підлягає застосуванню прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2023.

Позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням ним 24.05.2022 поранення та внаслідок чого йому з 17.05.2023 було встановлено ІІ групу інвалідності, пов`язану із захистом Батьківщини. Натомість спірним питанням у даній справі є розмір одноразової грошової допомоги з урахуванням того, що у 2017 році позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності через отримане інше поранення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що отримані позивачем поранення як за часом, так і за обставинами їх отримання відбулося з різних підстав та внаслідок різних поранень. Тобто, отримання другого поранення є самостійною підставою для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2023.

Суд першої інстанції наголосив, що відсутність причино-наслідкового зв`язку між отриманим позивачем пораненням у 2017 році та встановлення йому ІІ групи інвалідності в 2023 році дає підстави зробити висновок, що вища група інвалідності не пов`язана із первісним пораненням, оскільки матеріалами справи підтверджено, що встановлення ІІ групи інвалідності викликано отриманим позивачем пораненням у травні 2022 року. З огляду на це, відповідач безпідставно прийняв рішення, що у даному випадку позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі різниці між 300 та 250 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2017), в сумі 80000,00 грн.

При цьому, суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про те, що оскільки вперше інвалідність позивачу встановлена в 2017 році, то й обчислення одноразової грошової допомоги має відбуватися з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2017, позаяк ІІ група інвалідності була встановлена позивачу не внаслідок повторного медичного огляду за фактом отримання ним першого поранення, а у зв`язку із отриманням нового поранення, за яким було проведено медичний огляд та за наслідками якого встановлено ІІ групу інвалідності.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки 24.05.2022 позивач отримав нове поранення, внаслідок якого йому згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії встановлено II групу інвалідності з 17.05.2023, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, тому для обрахунку одноразової грошової допомоги підлягає застосуванню прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 01.01.2023.

Отже, сума одноразової грошової допомоги, що підлягає виплаті позивачу має складати: 300 х 2684 грн = 805200 грн, однак відповідачем у 2023 році виплачено лише 80000 грн.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову та наявність правових підстав для його задоволення шляхом визнання протиправними дій відповідача, оформлені пунктом 94 протоколу засідання Комісії №55/975 від 29.09.2023, щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі різниці між 300 та 250 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2017), в сумі 80000,00 грн, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2023 відповідно до Закону №2011-XII та Порядку №975, з урахуванням виплаченої суми.

Колегія суддів, в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 05 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до статті 41 якого виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальним захистом військовослужбовців є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями частини першої статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога) - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини другої зазначеної статті передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до частини третьої статті 16 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Пунктом 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ обумовлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.4 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ (в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення) якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).

У разі встановлення більшого ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках чи зміни його причинного зв`язку, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (крім випадків поранення, травми, контузії, каліцтва, отриманих у різний період часу, за якими виплата допомоги здійснюється окремо, без урахування раніше виплачених сум).

У разі якщо під час первинного огляду було встановлено ступінь втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках, а під час наступного огляду (переогляду) встановлено інвалідність, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців здійснюється відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок № 975).

Згідно з п.3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

- у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності;

- у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як передбачено абз.1, 3 пп.1 п.6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Відповідно до п.8 Порядку № 975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, а саме згідно з довідкою до акту МСЕК від 04.10.2017 серія 12ААА №916891, позивачу встановлено третю групу інвалідності внаслідок травми, поранення контузії «ТАК, пов`язаного із захистом Батьківщини».

Відповідно до Свідоцтва про хворобу №600, позаштатна госпітальна ВЛК 01.11.2022 провела медичний огляд ОСОБА_1 з метою визначення ступеню придатності до військової служби. У означеному Свідоцтві вказано: "діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: наслідки важкого вибухового поранення (24.05.2022р.) з травматичним відривом правої нижньої кінцівки на рівні нижньої третини стегна, ....Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини".

На підставі вищевказаного, 17 травня 2023 року МСЕК позивачу встановлена II група інвалідності безстроково, згідно довідки до акту огляду МСЕК Серії 12ААГ №353761 від 17.05.2023, причина інвалідності - «травма, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини».

Згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), виданої військовою частиною НОМЕР_3 від 17.06.2022 №24, ОСОБА_1 24.05.2022 отримав мінно-вибухову травму, вогнепальне осколкове поранення правого стегна з травматичним відчленуванням правої нижньої кінцівки на рівні нижньої третини стегна та розчавлення м`яких тканин.

Отже, з підстав травми, ТАК, пов`язаної з захистом Батьківщини у зв`язку з пораненням, контузії, каліцтва: наслідки важкого вибухового поранення (24.05.2022) з травматичним відривом правої нижньої кінцівки на рівні нижньої третини стегна, огляд особи з інвалідністю з указаних підстав проводився вперше.

Тобто, як вірно вказує суд першої інстанції встановлення позивачу 3-ї групи інвалідності, травми, ТАК, пов`язаної із захистом Батьківщини, та 2-ї групи інвалідності травми, ТАК, пов`язаної з захистом Батьківщини, відбулося з різних підстав та внаслідок різних незалежних одна від одної подій.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, ТАК, пов`язаної з захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, тобто у 2023 році, з урахуванням вже виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

Міністерством оборони України призначено позивачу одноразову грошову допомогу у 2023 році, виходячи з дати, коли позивачу було встановлено інвалідність 3-ї групи вперше, а саме 2017 рік, у зв`язку із травмою, ТАК, пов`язаною з захистом Батьківщини. В той же час відповідачем проігноровано той факт, що самк інвалідність 2-ї групи в 2023 році була встановлена позивачу внаслідок травми, ТАК, пов`язаної з захистом Батьківщини, з зовсім інших підстав ніж в 2017 році травми, ТАК, пов`язаною з захистом Батьківщини. Тобто, дані випадки є незалежними один від одного, і дослідження питання травми та виплати ОГД має здійснюватись в даному випадку також незалежно (окремо) для кожного випадку.

Посилання апелянта на те, що вперше інвалідність встановлена в 2017 році, тому обчислення одноразової грошової допомоги повинно здійснюватись, виходячи прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2017, є необґрунтованими. Пунктом 3 Порядку №975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності. Таким чином, оскільки вперше інвалідність ІІ групи внаслідок травми, ТАК, пов`язаної з захистом Батьківщини (у зв`язку з пораненням, контузії, каліцтва: наслідки важкого вибухового поранення (24.05.2022) з травматичним відривом правої нижньої кінцівки на рівні нижньої третини стегна) позивачу встановлено довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААГ №353761 від 17.05.2023, для обрахунку підлягає застосуванню прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2023.

Згідно ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня складав 2684 грн.

Отже, сума одноразової грошової допомоги, що підлягала виплаті позивачу має складати: 300 х 2684 грн = 805200 грн, однак відповідачем призначено зазначену виплату у розмірі 80000 грн.

З урахуванням вказаного, колегія суддів дійшла висновку про протиправність дій Міністерства оборони України, оформлені пунктом 94 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 29.09.2023 № 55/975 щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі різниці між 300 та 250 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2017), в сумі 80000,00 грн.

Крім того, колегія суддів, ще раз зауважує, що нарахування та виплата у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності, після первинного встановлення інвалідності, може мати місце лише у разі встановлення інвалідності чи втрати працездатності через одне й те ж ушкодження здоров`я, а не внаслідок різних.

Схожі висновки викладені Верховним Судом у постановах від 19 вересня 2022 у справі №240/8578/20, від 26 квітня 2023 року у справі № 520/12925/2020.

Щодо посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 14.11.2024 у справі №560/419/24, колегія судів зазначає, що в межах даної постанови Верховний Суд не надавав оцінку тому, що травми/захворювання у 2014 та 2023 році отриманні за різних обставин, підстав, а врахував, що вони є залежними одна від одної. Враховуючи вказане, вказана правова позиція не є аналогічною до правовідносин в межах справи №600/2895/24-а.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо наявності підстав для зобов`язання Міністерства оборони України виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням йому інвалідності ІІ групи з підстав травми, ТАК, пов`язаної з захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, із розрахунку прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 01.01.2023, з урахуванням вже виплаченої суми допомоги (80000,00грн).

Разом з тим, згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суду з прав людини у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, колегія суддів зазначає, що судом встановлена, та звернуто увагу позивачем, що суд помилково визначив ціну позову та суму судового збору, яка підлягала сплаті за подання апеляційної скарги Міністерством оборони України, а саме суд в ухвалі від 04.12.2024 вказав, що апелянт оскаржує рішення прийняте щодо вимоги майнового характеру на суму 80000 грн 00 коп, тому розмір судового збору становить 1816 грн 80 коп.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, апелянт оскаржує рішення суду щодо майнової вимоги в розмірі 725 200 грн 00 коп. У зв`язку з чим, сума судового збору, яка підлягала сплаті при поданні апеляційної скарги складає 8702 грн 40 коп (725200 грн 00 коп * 1% * 150% *0,8 (апеляційна скарга подана в електронній формі через систему Електронний суд).

Згідно з платіжною інструкцією №220/13/221 від 25.11.2024 апелянтом сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1453 грн 44 коп.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для додаткового стягнення з Міністерства оборони України, судового збору у розмірі 7248 грн 96 коп (8702 грн 40 коп - 1453 грн 44 коп).

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року - без змін.

Стягнути з Міністерства оборони України (ЄДРПОУ - 00034022) судовий збір в розмірі 7248 грн 96 коп (сім тисяч сорок вісім гривень 96 коп) за подання апеляційної скарги на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 жовтняя 2024 року у справі №600/2895/24-а за реквізитами отримувача коштів: Державна судова адміністрація України, місце знаходження (вул.Липська, 18/5, м.Київ, 01601); отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ, код класифікації доходів бюджету 22030106; ; банк: Казначейство України (ЕАП); Р/р:UА0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Смілянець Е. С. Полотнянко Ю.П.