Справа № 420/18736/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №30 від 29.04.2024 року щодо відмови у призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період зайняття підприємницькою діяльністю з 19.05.1995 року по 31.12.2002 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком з 06.06.2022 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення їй дострокової пенсії за віком. Водночас, за принципом екстериторіальності заява позивача була передана Головному управлінню Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, яке рішенням №30 від 29.04.2024 року відмовило позивачу у призначенні такої пенсії через недостатність у неї страхового стажу.

Вважаючи вищевказане рішення протиправним, позивач звернулась із даним позовом до адміністративного суду.

Ухвалою суду справу №420/18736/24 було прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачам запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

Під час розгляду справи до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає, та зазначає, що зарахування періодів здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу у період з 01.01.1998 року по 31.12.1998 року можливий виключно у разі ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а у період до 31.12.2002 року при підтвердженні статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків. Проте, як було встановлено Головним управлінням в ході розгляду звернень позивача, нею звіти до Головного управління не подавались, та документи, які б підтверджували у період з 19.05.1995 року по 31.12.2002 року ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, відсутні. Разом з цим, відповідно до листа ГУ ДПС в Одеській області №9226/6/15-32-24-07-10 від 03.06.2022 року відсутні відомості про систему оподаткування, на якій перебувала позивач у період з 19.05.1995 року по 31.12.2002 року. При цьому, обов`язок щодо подання доказів про сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування згідно Порядку №22-1 покладено безпосередньо на позивача, як на особу, що здійснювала підприємницьку діяльність. Отже, позивач не довела наявність у Головного управління законодавчо визначеного обов`язку облікувати і володіти по фізичних особах-підприємцях (за спірний період) інформацією чи даними про обрання системи оподаткування (спрощеної чи загальної), за умови неподання такими суб`єктами підприємницької діяльності періодичних звітів про нарахування і сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та їх сплати.

Ухвалою суду від 08.10.2024 року провадження у справі №420/18736/24 було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст.236 КАС України та в подальшому поновлено після виконання доручення суду та надання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області матеріалів пенсійної справи позивача.

Під час розгляду справи до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області до суду надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов також не визнає, та зазначає, що вимога позивача щодо призначення дострокової пенсії за віком з 06.06.2022 року є безпідставною та необґрунтованою, оскільки вперше ОСОБА_1 звернулася до Головного управління 22.04.2024 року.

Також представником Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області було заявлено клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення позивача до суду із вимогою про призначення їй дострокової пенсії за віком з 06.06.2022 року.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Рішення у справі винесено з урахуванням часу перебування головуючого у справі у відпустці та на лікарняному у грудні 2024 року та січні 2025 року.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 21.10.2011 року встановлено статус члена сім`ї померлого учасника війни, як матері загиблого військовослужбовця, який загинув під час виконання службових обов`язків, що підтверджується листом Управління праці та соціального захисту населення Котовської міської ради від 21.10.2011 року за №359 та посвідченням серії НОМЕР_1 .

Також позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 №316479.

За період з 19.05.1995 року по 22.03.2012 року позивач перебувала на обліку в Подільській державній податковій інспекції Головного управління ДПС в Одеській області як фізична особа-підприємець. У період з 01.01.2003 року по 29.12.2011 року позивач застосовувала загальну систему оподаткування, а у період з 29.12.2011 року по 22.03.2012 року перебувала у стадії припинення, що підтверджується листом Головного управління ДПС в Одеській області №9226/6/15-32-24-07-10 від 03.06.2022 року. Водночас, з даного листа також вбачається, що у податкового органу відсутні відомості про систему оподаткування, на якій перебувала позивач як ФОП, у період з 19.05.1995 року по 31.12.2002 року.

Судом встановлено, що позивач зверталась 06.06.2022 року до Подільського об`єднаного управління ПФУ із заявою про призначення їй дострокової пенсії за віком, із наданням відповідного пакету документів.

За принципом екстериторіальності вищевказана заява позивача була передана на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №30 від 10.06.2022 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу, зокрема, не було враховано період роботи з 01.02.1989 року по 07.05.1993 року.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що вищезгадане рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №30 від 10.06.2022 року в межах справи №420/18736/24 не є спірним.

Пізніше, позивач 22.04.2024 року повторно звернулась до Подільського об`єднаного управління ПФУ із заявою про призначення їй дострокової пенсії за віком, із наданням відповідного пакету документів.

За принципом екстериторіальності вищевказана заява позивача була передана на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

За наслідком розгляду заяви позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області було прийнято рішення №30 від 29.04.2024 року про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком згідно з п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Так, в рішенні зазначено, що необхідній страховий стаж, визначений п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 20 років, тоді як страховий стаж позивача за наданими документами складає лише 16 років 22 дні.

Також в оскаржуваному рішенні зазначено, що за наданими документами до страхового стажу позивача зараховано всі періоди.

Згідно долученого до оскаржуваного рішення від 29.04.2024 року розрахунку стажу (форми РС-право) вбачається, що позивачу зараховано до страхового стажу періоди роботи, зокрема, з 10.12.1993 року по 27.07.1999 року та з 01.05.2021 року по 28.02.2022 року.

Разом з тим, за твердженням позивача, їй протиправно не зараховано до страхового стажу період здійснення нею підприємницької діяльності з 19.05.1995 року по 22.03.2002 року.

При цьому, згідно вищезгаданого розрахунку стажу (форми РС-право) судом встановлено, що позивачу до страхового стажу зараховано період, на який вона посилається в позовній заяві, а саме з 19.05.1995 року по 27.07.1999 року. Водночас, вказаний період у вищевказаному розрахунку не зазначений як підприємницька діяльність. Згідно записів №9-12 у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , позивач у період з 10.12.1993 року по 27.07.1999 року працювала в цеху ширвжитку на посаді швачки (Котовський м`ясокомбінат, пізніше перейменований у ВАТ «Котовський м`ясокомбінат», та пізніше у ЗАТ «Котовський м`ясокомбінат»).

З цього приводу відповідачі у відзивах по справам посилались на те, що позивачем звіти або документи, які б підтверджували факт здійснення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування у період з 19.05.1995 року по 31.12.2002 року, до заяви від 22.04.2024 року про призначення дострокової пенсії за віком не надавались.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29.04.2024 року та вважаючи його протиправним, позивач звернулась до адміністративного суду за захистом власних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзиви, та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1058-IV пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058-IV призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

За ч.ч.1-2,4 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Разом з тим, за п.2 ч.1 ст.11 Закону №1058-IV встановлено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п.п.1) п.3-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до п.4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року (далі Порядок №637) (у редакції від 28.09.2022 року) періоди роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства, зараховуються до стажу роботи за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ, інших документів про сплату страхових внесків або інформації Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року №13-1 (далі - Порядок №22-1).

Пунктом 1.1 Порядку №22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Відповідно до пп.2 п.2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Аналізуючи вищевказані приписи можна дійти висновку, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності не за спрощеною системою оподаткування зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків, зокрема, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Тобто, база даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не може бути єдиним доказом, що підтверджує факт здійснення фізичною особою підприємницької діяльності для зарахування вказаного періоду до страхового стажу.

Як було встановлено судом, у період з 19.05.1995 року по 22.03.2012 року позивач перебувала на обліку в Подільській державній податковій інспекції Головного управління ДПС в Одеській області як фізична особа-підприємець, чого відповідачами за час розгляду справи не заперечувалось.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо системи оподаткування, на якій перебувала позивач як ФОП у період з 19.05.1995 року по 31.12.2002 року, оскільки її реєстраційні дані як суб`єкта підприємницької діяльності більше не зберігаються у податковій службі через внесення запису про скасування державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області було прийнято рішення №30 від 29.04.2024 року про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком позивачу згідно з п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через недостатність страхового стажу позивача за наданими документами. Разом з тим, в оскаржуваному рішенні зазначено, що за наданими документами до страхового стажу позивача зараховано всі періоди.

Як було зазначено позивачем та не заперечувалось відповідачами у відзивах, згідно наявного в матеріалах справи розрахунку страхового стажу позивача (форми РС-право), виконаного при прийнятті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області рішення №30 від 29.04.2024 року, до страхового стажу позивача не було зараховано календарний період з 19.05.1995 року по 31.12.2002 року, як період здійснення нею підприємницької діяльності.

Щодо вищевказаних обставин позивач в адміністративному позові зазначила те, що вона як фізична особа-підприємець у період з 19.05.1995 року по 31.12.2002 року сплачувала страхові внески, але через об`єктивні підстави в Подільській ДПІ ГУ ДПС в Одеській області вказані відомості не були збережені.

Разом з тим, як вже було встановлено судом вище, періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть бути підтверджені документами про сплату страхових внесків, а саме наявною інформацією у Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Разом з тим, за час розгляду справи представниками територіальних управлінь Пенсійного фонду України не було спростовано тверджень позивача про сплату нею страхових внесків у спірний період. Більш того, представниками відповідачів не було надано доказів аналізу наявних відомостей у Пенсійного фонду України про сплату позивачем як фізичною особою-підприємцем страхових внесків у період з 19.05.1995 року по 31.12.2002 року.

Суд критично ставиться до посилань представника відповідача на те, що обов`язок щодо подання доказів про сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування згідно Порядку №22-1 покладено безпосередньо на позивача, оскільки згідно вищевказаних висновків, інформація, у разі сплати страхових внесків, має зберігатися у Пенсійного фонду України. Більш того, в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Крім того при вирішенні справи суд також враховує той факт, що зазначивши у відзивах про відсутність підстав зарахування до страхового стажу позивача календарного періоду з 19.05.1995 року по 31.12.2002 року, як періоду здійснення нею підприємницької діяльності, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області при прийнятті оскаржуваного рішення №30 від 29.04.2024 року, жодним чином не обґрунтувало підстави неврахування до страхового стажу позивача саме цього періоду, зазначивши лише про відсутність у позивача необхідного страхового стажу у розмірі 20 років, що свідчить про неповне з`ясування обставин територіальним управлінням пенсійного органу при розгляді заяви позивача від 22.04.2024 року.

Суд при вирішенні справи також виходить із того, що зазначене рішення пенсійного органу є актом індивідуальної дії.

На думку суду правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований.

Головною рисою такого акту є його конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових обов`язків, обумовлених цими актами; при цьому за умов відповідності такого акту нормам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 23.10.2018 у справі №822/1817/18, від 21.05.2019 у справі №0940/1240/18, від 02.07.2019 у справі №140/2160/18.

Натомість, оскаржуване рішення пенсійного органу не відповідає критеріям чіткості та повноти акту індивідуальної дії, що породжує його неоднозначне трактування.

Зазначений висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року є джерелом права.

У рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року; «Тошкуце та інші проти Румунії», заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Підсумовуючи вищезазначеного суд доходить висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не було доведено протягом часу розгляду даної справи обґрунтованості винесення рішення №30 від 29.04.2024 року, а тому воно підлягає визнанню протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги позивача в цій частині - задоволенню.

Суд також зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З огляду на встановлені обставини у справі №420/18736/24 суд вважає необхідним для належного захисту прав та інтересів позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.04.2024 року про призначення їй дострокової пенсії за віком, та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовні вимоги зобов`язального характеру задоволенню не підлягають з вищенаведених мотивів.

Висновки про те, що дії зобов`язального характеру щодо розгляду питання про призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії, узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23.

Також вказана позиція була також висловлена П`ятим апеляційним адміністративним судом у постанові від 29.07.2024 року у справі №420/4839/24.

Щодо клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про залишення адміністративного позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення позивача до суду із вимогою про призначення їй дострокової пенсії за віком з 06.06.2022 року, суд зазначає таке.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Приписами ч.1 ст.122 КАС передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Як свідчать обставини справи, в межах адміністративної справи №420/18736/24 позивачем оскаржується рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №30 від 29.04.2024 року.

Адміністративний позов щодо оскарження вищевказаного рішення надійшов до суду 17.06.2024 року, тобто в межах шестимісячного строку звернення.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що позивачем не було пропущено строку звернення до адміністративного суду у справі №420/18736/24, а тому суд залишає без задоволення клопотання відповідача про залишення без розгляду адміністративного позову позивача.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судового збору не здійснювати.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29013, м. Хмельницький, вул. Гната Чекірди, 10) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №30 від 29.04.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.04.2024 року про призначення їй дострокової пенсії за віком, та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький