Справа № 380/23233/24
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2025 рокусправа № 380/23233/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , щодо прийняття наказу від 05.10.2024 №253PC про звільнення ОСОБА_1 з військової служби;

- скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.10.2024 №253PC про звільнення ОСОБА_1 з військової служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на військовій службі на попередньо займаній посаді;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 направити ОСОБА_1 на військово-лікарську комісію для визначення потреби у продовженні лікування.

Ухвалою суду від 18.11.2024 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що подав рапорт про необхідність продовження лікування, однак відповідач прийняв спірний наказ про звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я і лише після прийняття такого наказу, відповідач надав письмову відповідь на поданий рапорт. Також, позивач зазначив про порушення допущені відповідачем під час прийняття наказу про звільнення, оскільки зазначена підстава звільнення зі служби передбачає подання військовослужбовцем рапорту, однак позивач такого рапорту не подавав. Крім цього, зазначив, що при звільненні військовослужбовця з військової служби за станом здоров`я враховується думка такого військовослужбовця щодо бажання продовження або небажання продовження проходження військової служби. Відповідач думку позивач не врахував; комісії з метою встановлення можливості та бажання у позивача продовжити проходження служби при обставинах визнання непридатним до військової служби, не скликав.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Вказав, що позивача звільнено на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», свідоцтва про хворобу №16252, про що видано наказ №253РС від 05.10.2024. Зазначив, що Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України розділяє два порядки звільнення військовослужбовця з військової служби: за рішенням командування та за бажанням військовослужбовця. Позивач визнаний непридатним до військової служби за станом здоров`я та відповідно може бути звільнений за рішенням командування без його згоди, без написання таким військовослужбовцем рапорту та на підставі свідоцтва про хворобу. Зазначив, що позивач не звертався до відповідача із рапортами про залишення на військові службі та проходження служби на визначених посадах, відповідно рішення про його залишення на військовій службі не приймалося. Крім того, право на залишення на військовій службі надано лише військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (частина 2 статті 262 КАС України).

Суд на підставі позовної заяви, відзиву, письмових пояснень, а також долучених письмових доказів,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №13 від 17.09.2022 /арк.спр.20/ позивач 03.09.2022 отримав: «мінно-вибухову травму, кульове проникаюче поранення потиличної частини голови. Кома 3 ступеню. Кульове наскрізне поранення ділянки лівого плечового суглобу. Наскрізне поранення м`яких тканин лівого передпліччя з пошкодженням поверхневої вени».

У зв`язку із отриманим пораненням, як зазначає представник позивача, ОСОБА_1 неодноразово перебував на лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААГ №259381 від 17.11.2023 /арк.спр.18/ позивачу встановлено довічно першу групу інвалідності та він потребує постійної сторонньої допомоги та догляду.

Гарнізонною військово-лікарською комісією Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» 02.07.2024 проведено огляд ОСОБА_1 , про що видано свідоцтво про хворобу №16252 /арк.спр.42/. Відповідно до загаданого свідоцтва за результатами проведеного огляду позивача на підставі статті 75-а графи ІІ Розкладу хвороб визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку та потребує супроводжуючого.

Згідно з витягом з наказу командира НОМЕР_2 окремої десантно-штурмової бригади (по особовому складу) №253-РС від 05.10.2024 /арк.спр.28/ ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переглядом через 6-12 місяців).

Позивач 18.09.2024 подав до Військової частини НОМЕР_1 рапорт /арк.спр.21/, в якому у зв`язку із суттєвим погіршенням здоров`я, спричиненого загостренням отриманих травм, просив вирішити питання про направлення на військово-лікарську комісію для подальшого визначення потреби у продовженні лікування.

Аналогічного змісту рапорт 18.09.2024 позивач подав до Медичного реабілітаційного центру МВС України «Миргород» /арк.спр.23/.

Відповідач листом №813/23833 від 10.10.2024 /арк.спр.25-27/ повідомив позивача, що оскільки на підставі лікарського свідоцтва №16252 командиром Військової частини НОМЕР_1 видано 05.10.2024 наказ про звільнення з військової служби ОСОБА_1 за станом здоров`я, відсутні підстави для направлення на подальше лікування.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду за захистом.

Вирішуючи спір суд застосовує такі норми права.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Спірним питанням у цій справі є незгода позивача із звільненням з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу (частина 1).

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України (частина 2).

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України (частина 1).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє до сьогодні.

Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі Закон №3543-XII) визначено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №3543-XII загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон №2232-XII).

Статтею 1 Закону №2232-XII встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Громадяни України мають право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою згідно з Конституцією України та Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу". Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. Військовий обов`язок не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із частинами 3, 4, статті 2 Закону №2232-XII громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частина 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачає види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Відповідно до пункту 11 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. Огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування. Якщо відповідно до медичних документів закладу охорони здоров`я іноземної держави, до якого військовослужбовця направлено в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, хвороба або поранення (контузія, травма або каліцтво) військовослужбовця перешкоджає йому прибути до військово-лікарської комісії для проведення огляду з метою визначення потреби у тривалому лікуванні, такий огляд проводиться дистанційно в порядку, встановленому Міністерством оборони України. Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.

Не пізніше закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про його придатність до військової служби.

Після закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби.

Після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не надається.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Процедура проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями визначена Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказ Міністра оборони України 14.08.2008 №402 (далі Положення №402).

Обов`язково проводиться медичний огляд госпітальними (гарнізонними) ВЛК військовослужбовців для визначення ступеня придатності до військової служби, зокрема, військовослужбовців, у яких за результатами медичного обстеження діагностовано захворювання (наслідки травми, поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють непридатність до військової служби (пункт 1.10 глави 1 розділу II Положення №402).

Згідно з пунктом 6.1. глави 6 розділу II Положення №402 направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, слідчим, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Пунктом 6.4. глави 6 розділу II Положення №402 передбачено, що у разі виявлення під час обстеження або лікування у закладі охорони здоров`я (установі) у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють непридатність до військової служби, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи) на підставі подання начальника (керівника) лікувального відділення, в якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис у медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи).

Відповідно до пункту 6.5. глави 6 розділу II Положення №402 для вирішення питання про потребу у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або про потребу у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно), або потреби у тривалому лікуванні військовослужбовець направляється на медичний огляд начальником (керівником) відділення або профільним головним (провідним) фахівцем закладу охорони здоров`я (установи), у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Пунктом 6.5. глави 6 розділу II Положення №402 передбачено, що на підставі постанови ВЛК відпустка для лікування у зв`язку з хворобою надається військовослужбовцям на 30 календарних днів, а за медичними показаннями після травм (поранень, контузій) або оперативного лікування - на 45 або 60 календарних днів. За наявності медичних показань відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) продовжується ВЛК на 30 календарних днів, а в окремих випадках - на 45 або на 60 календарних днів.

Якщо після продовження відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець не може приступити до виконання службових обов`язків, то він оглядається ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.

Згідно з пунктом 6.13. глави 6 розділу II Положення №402 загальний час безперервного перебування військовослужбовців у закладах охорони здоров`я (установах), у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою та/або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати дванадцять місяців поспіль. Не пізніше закінчення строку безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я (установах), у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою та/або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовці підлягають медичному огляду ВЛК з метою визначення придатності до військової служби.

У разі визнання військовослужбовця ВЛК непридатним до військової служби, документи про його звільнення з військової служби можуть бути надіслані посадовій особі, яка видає наказ про звільнення, до виписки військовослужбовця із закладу охорони здоров`я (установи).

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною 4 статтею 26 Закону №2232-XII.

Водночас пунктом 1 визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом 2 під час воєнного стану.

Відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану за станом здоров`я:

на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно з частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 7 Положення військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Підпунктом 2 пункту 225 Положення передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації) на підставах, передбачених частиною 3, пунктом 2 частини 4, пунктом 3 частини 5 та пунктом 3 частини 6 статті 26 Закону №2232-XII: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з пунктом 240 Положення військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.

Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Рішення про дальше проходження військової служби військовослужбовцями, яких визнано обмежено придатними до проходження військової служби в мирний час, приймає посадова особа, до чиєї номенклатури призначення належить посада, яку займає військовослужбовець, на підставі відповідних клопотань. Після прийняття рішення про продовження проходження військової служби зазначені військовослужбовці можуть бути звільнені з військової служби на загальних підставах.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З доказів у справі суд встановив, що позивач 03.09.2022 отримав: «мінно-вибухову травму, кульове проникаюче поранення потиличної частини голови. Кома 3 ступеню. Кульове наскрізне поранення ділянки лівого плечового суглобу. Наскрізне поранення м`яких тканин лівого передпліччя з пошкодженням поверхневої вени» (довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №13 від 17.09.2022 /арк.спр.20/).

У зв`язку із отриманим пораненням, як зазначає представник позивача, ОСОБА_1 неодноразово перебував на лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Гарнізонною військово-лікарською комісією Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» 02.07.2024 проведено огляд ОСОБА_1 , про що видано свідоцтво про хворобу №16252 /арк.спр.42/. Відповідно до загаданого свідоцтва за результатами проведеного огляду позивача на підставі статті 75-а графи ІІ Розкладу хвороб визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку та потребує супроводжуючого.

Згідно з витягом з наказу командира НОМЕР_2 окремої десантно-штурмової бригади (по особовому складу) №253-РС від 05.10.2024 /арк.спр.28/ ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переглядом через 6-12 місяців).

Позивач 18.09.2024 подав до Військової частини НОМЕР_1 рапорт /арк.спр.21/, в якому просив вирішити питання про направлення на військово-лікарську комісію для подальшого визначення потреби у продовженні лікування.

Аналогічного змісту рапорт 18.09.2024 позивач подав до Медичного реабілітаційного центру МВС України «Миргород» /арк.спр.23/.

Відповідач листом №813/23833 від 10.10.2024 /арк.спр.25-27/ повідомив позивача, що оскільки на підставі лікарського свідоцтва №16252 командиром Військової частини НОМЕР_1 видано 05.10.2024 наказ про звільнення з військової служби ОСОБА_1 за станом здоров`я, відсутні підстави для направлення на подальше лікування.

Представник позивача зазначає, що відповідач під час звільнення позивача з військової служби не дотримався передбаченої законодавством порядку звільнення, оскільки не врахував думку позивач щодо бажання продовжувати військову службу; комісії з метою встановлення можливості та бажання у позивача продовжити проходження служби при обставинах визнання непридатним до військової служби, не скликав.

Суд із такими покликаннями представника позивача не погоджується з огляду на таке.

ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, відповідно до якого військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану за станом здоров`я:

на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

З викладеної норми Закону №2232-XII суд висновує, що звільнення з військової служби під час дії воєнного стану військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації за станом здоров`я передбачає два варіанти: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців або за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

При цьому, умова «якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу» передбачена лише у випадку звільнення за наявності інвалідності.

Також, відповідно до пункту 240 Положення військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.

З викладеного висновується, що військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я за умов: виявили бажання проходити військову службу та прийняття щодо таких військовослужбовців рішення про залишення на військовій службі за контрактом.

Однак представником позивача не надано доказів прийняття щодо позивача рішення про залишення на військовій службі за контрактом.

Суд звертає увагу представника позивача, що відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 /арк.спр.7-17/ ОСОБА_1 призваний на військову службу на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію». Тобто, був військовослужбовцем, який проходив військову службу за призовом під час мобілізації.

Водночас приписи пункту 240 Положення застосовуються до військовослужбовців щодо яких прийнято про залишення на військовій службі за контрактом.

ОСОБА_1 , який проходив військову службу за призовом під час мобілізації, гарнізонною військово-лікарською комісією Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» на підставі статті 75-а графи ІІ Розкладу хвороб визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку та потребує супроводжуючого, про що видано свідоцтво про хворобу №16252.

Пункт 2.1 глави 2 розділу I Положення №402 передбачає, що постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

При цьому, доказів оскарження або скасування постанови гарнізонної військово-лікарської комісії Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», оформленої свідоцтвом №16252 представником позивача не надано.

Суд також наголошує, що згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААГ №259381 від 17.11.2023 /арк.спр.18/ позивачу встановлено довічно першу групу інвалідності та він потребує постійної сторонньої допомоги та догляду.

Командир 95 окремої десантно-штурмової бригади (по особовому складу) Військової частини НОМЕР_1 на підставі отриманого свідоцтва про хворобу №16252 гарнізонної військово-лікарської комісії видав наказ №253-РС від 05.10.2024 про звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переглядом через 6-12 місяців).

Як вже зазначав суд, при звільненні звільнення з військової служби під час дії воєнного стану військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців норма №2232-XII не передбачає такої умови, як «висловлення бажання продовжувати військову службу».

З врахуванням встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що відповідач приймаючи рішення про звільнення позивача з військової служби діяв на підставі та у спосіб передбачений чинним законодавством та в межах своїх повноважень. Тобто згідно з критеріями, передбаченими частиною 2 статті 2 КАС України.

Щодо інших покликань представника позивача суд зазначає, що відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 КАС України та частини 1 статті 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994 статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З врахуванням підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, не є необхідним надавати детальну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, законність і обґрунтованість дій та рішень відповідача. Отже, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судовий збір зі сторін не стягувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кравців Олег Романович