Справа № 295/9486/24
Суддя: Стрілецька О. В.
Дата ухвалення: 2025-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №295/9486/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючої судді Стрілецької О.В.

за участі секретаря судового засідання Процюк Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.06.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 19550,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідно до зазначеної постанови він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме - за порушення правил військового обліку, вчиненого в особливий період.

Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане в ній правопорушення є протиправною, оскільки під час її винесення не були дотримані норми діючого законодавства.

ОСОБА_1 вказує, що під час винесення постанови не була дотримана процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення, серед іншого, уповноважений працівник ТЦК не мав при собі розпорядження начальника військової адміністрації або керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки про необхідність вручення йому повістки, працівниками територіального центру комплектування та соціальної підтримки не здійснювалось фото- та відеофіксація вручення повістки, цей доказ до постанови не долучений; фактичного розгляду справи не було, будь-які докази вчинення ним адміністративного правопорушення не досліджувались; право на захист не роз`яснювалось, що позбавило його права на надання письмових заперечень.

Порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення на думку позивача вже є безумовною підставою для скасування постанови.

Крім того, позивач вважає, що в його діях відступній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Зауважив, що 20.05.2024 близько 10:00 год він рухався транспортним засобом, був зупинений працівниками патрульної поліції за нібито порушення правил дорожнього руху, в подальшому до нього підійшов працівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, запитав, чи він оновив військово-облікові дані. Після відповіді, що має час для оновлення даних до 18.07.2024, надав свій війського-обліковий документ. ІНФОРМАЦІЯ_2 запропонував отримати повістку, проте від її отримання він відмовився, оскільки працівник не представився та не повідомив, якого змісту повістка буде йому вручена. Сама повістка йому вручена не була, йому лише було запропоновано її отримати, в подальшому працівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки повідомив, що він складе акт про відмову в отриманні повістки, він може рухатись далі. Вважає, що факт його відмови від отримання повістки не зафіксований належним чином

06.06.2024 в телефонному режимі працівником поліції йому повідомлено про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_1 , що ним в добровільному порядку було зроблено, а відтак в його діях відсутній факт ухилення від військового обліку та відсутній умисел на його реалізацію.

Вважає, що його права грубо порушені, у зв`язку із чим просить суд постанову скасувати.

ІІ. Процедура та позиції учасників розгляду справи

Згідно з ухвалою суду від 14.08.2024 відкрито провадження у справі та прийнято рішення проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

На запит суду 02.11.2025 з ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшли матеріали адміністративної справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності (а.с. 46-53).

В судові засідання 14.11.2024 та 16.01.2025 позивач двічі не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 40, 45), причини неявки не повідомляв.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки. У разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи, що позивач повторно не з`явився в судове засідання, що відповідно до вимог ст. 205 КАС України не є підставою для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе на підставі матеріалів, долучених до справи, проводити розгляд справи в його відсутність.

16.01.2025 представник відповідача Дідик С.В. направила заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги відповдач не визнає, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просить відмовити. Зазначила, що оспорювана постанова стосовно позивача винесена з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП, в основу якої покладені докази, наявні в матеріалах справи, враховуючи наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, вважає, що постанова винесена уповноваженою особою, у спосіб, передбачений Конституцією та законами України (а.с. 55).

Відзив на позовну заяву відповідачем не поданий.

Інших заяв по суті справи не надходило.

ІІІ. Законодавство, що підлягає застосуванню, обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо) неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За правилами ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Судом встановлено, що 20.05.2024 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було оформлено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 09:00 год 22.05.2024 для взяття на військовий облік військовозобов`язаного чи резервіста (а.с.50).

20.05.2024 складено Акт про відмову ОСОБА_1 від отримання повістки щодо прибуття для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_3 , який підписаний оператором мобільного відділу ОСОБА_2 та старшим офіцером ОСОБА_3 (а.с.51).

24.05.2024 за № 6914 тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 скеровано до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області звернення про доставлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , для оформлення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення (а.с. 49).

06.06.2024 начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 виніс постанову № 484 у справі про адміністративне правопорушення, згідно з якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 19550,00 грн (а.с. 8, 52).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 в порушення вимог абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у визначений строк не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Розгляд справи проведений в присутності ОСОБА_1 , в постанові міститься підпис особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності (а.с. 8, 52).

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

11.04.2024 був прийнятий Закон України № 3363-IХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку", який набув чинності 18.05.2024, за винятком окремих його положень, відповідно до якого були внесені зміни, в тому числі, до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які зазнали суттєвих змін.

На виконання та реалізацію наведених вище положень законів Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 560 від 16.05.2024, якою затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, (далі - Постанова № 560), яка набирає чинності одночасно із Законом України від 11 квітня 2024 р. № 3633-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку, але не раніше дня її опублікування (пункт 2), яка була опублікована в офіційному виданні "Урядовий кур`єр" 18.05.2024, а відтак з цієї дати набрала законної сили.

Відповідно до абзаців 3, 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції Закону України від 11 квітня 2024 р. № 3633-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку", який набрав чинності 18.05.2024, чинній на момент притягненння позивача до адміністративної відповідальності, громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Обов`язок громадянина з`явитися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, передбачений також в абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до абзацу 5 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли був оприлюднений Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введений воєнний стан, який неодноразово був продовжений і діє на даний час, продовжений до 08.02.2025.

В частині 2 статті 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в редакції, чинній на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності, визначено, що громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 235 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 210-1 КУпАП, віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, від імені яких розглядати справи мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частина 3 статті 210-1 КУпАП передбачає притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

За правилами ст. 7, 245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Згідно зі ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За правилами ч. 1 ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Згідно зі ст. 279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

При цьому, особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Статтями 9, 77 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Докази суду надають учасники справи.

Відповідно до ст. 72 КАСУ доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

За правилами ч.ч. 4, 5, ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, участь у судовому засіданні щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, звільнення (відстрочення, розстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів, про забезпечення надання безоплатної правничої допомоги, якщо відповідний орган відмовив у її наданні, тощо.

Дослідивши письмові докази у справі, надані сторонами, суд дійшов висновку, що доводи позивача про те, що він не вчиняв адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження, з огляду на таке.

Позивач, будучи громадянином України, має конституційний обов`язок здійснювати захист незалежності та територіальної цілісності України, в тому числі, шляхом проходження військової служби.

ОСОБА_1 в позовній заяві вказує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки факт відмови ним від отримання повістки не доведений. Такі доводи позивача спростовуються матеріалами справи про притягнення його до адміністративної відповідальності з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 1 пункту 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

Згідно з абзацами 4-5 пункту 47 Порядку № 560 у разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину. Акт відмови від отримання повістки подається керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вжиття заходів до притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.

Зі змісту матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що на ім`я позивача 20.05.2024 була складена повістка про виклик про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 22.05.2024, яку намагались вручити члени з групи оповіщення.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки, за цим фактом був складений Акт про відмову від отримання повістки від 20.05.2024, згідно з яким ОСОБА_1 доведено, що йому необхідно прибути на 9-00 год 22.05.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , який підписаний оператором мобільного відділу ОСОБА_2 та старшим офіцером ОСОБА_3 які здійснювали оповіщення.

Крім того, позивач в позовній заяві визнав, що 20.05.2024 працівники з оповіщення намагались вручити йому повістку про виклик до ТЦК, проте від отримання повістки він відмовився, про що мав бути складений відповідний акт.

Отже, з огляду на приписи підпункту 1 пункту 41 Порядку № 560 суд вважає, що позивач був належним чином оповіщений про необхідність прибути до ТЦК, проте відмовився від отримання повістки, про що складений відповідний акт, який є належним доказом його повідомлення, а відтак позивач вважається таким, що повістку отримав.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідачем не була здійснена фото- або відеофіксація факту відмови від отримання повістки, а тому він не вважається повідомленим належним чином про отримання повістки, з огляду на таке.

Так, у частині 6 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачено, що під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Водночас, в п. 11 ч. 2 Розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 11 квітня 2024 р. № 3633-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" визначено, що вимоги, зазначені у частині шостій статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", щодо здійснення уповноваженими представниками територіального центру комплектування та соціальної підтримки фото- і відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, застосовуються через три місяці з дня опублікування цього Закону, тобто з 17.07.2024.

Таким чином, положення про застосування технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським підлягали застосуванню лише з 17.07.2024.

В пункті 40 Постанови № 560 також передбачено, що під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.

Проте, в п. 2 Постанови № 560 зазначено, що постанова набирає чинності одночасно з положеннями Закону України від 11 квітня 2024 р. № 3633-IX.

Отже, з огляду на те, що положення ч. 6 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" в частині здійснення фіксування уповноваженими представниками територіального центру комплектування та соціальної підтримки підлягали застосуванню з 17.07.2024, суд вважає, що саме з цієї ж дати підлягають застосуванню положення Постанови № 560 про здійснення такого фіксування.

Наведене положення є цілком логічним та обгрунтованим, оскільки впродовж незначного проміжку часу неможливо забезпечити всіх працівників належними засобами для здійснення фото- та відеофіксування, що потребувало відтермінування необхідності їх застосування.

Враховуючи, що вручення позивачу повістки про виклик відбувалось 20.05.2024, а відтак положення про здійснення фото- або відеофіксування відмови від її отримання не підлягали застосуванню на той момент.

Також суд зазначає, що беручи до уваги, що зміни до законодавчих та підзаконних нормативно-правових актів в сфері мобілізації та мобілізаційної підготовки, в тому числі, щодо порядку проведення оповіщення громадян та виклику їх до ТЦК, які зазнали суттєвих змін, набули законної сили лише 18.05.2024, оповіщення позивача здійснювалось 20.05.2024, тобто лише через два, а відтак виходчи з принципу розумності, цілком очевидно, що технічно та організаційно неможливо забезпечити їх впровадження і належне застосування, що не може бути підставою для уникнення відповідальності, за умови доведеності факту вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому суд звертає увагу, що і до 18.05.2024 у позивача був обов`язок з`явитися за викликом до ТЦК.

Також суд вважає за необхідне наголосити, що відмова військовозобов`язаного від отримання повістки без поважних причин не свідчить про відсутність у нього обов`язку з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 на дату та час, указані у повістці, і не наділяє його правом відмовитися від отримання повістки, навіть якщо він не згодний з процедурою її вручення, на що він посилався в позові, оскільки як зазначено вище по тексту рішення має конституційний обов`язок здійснювати захист незалежності та територіальної цілісності України, в тому числі шляхом проходження військової служби і повинен дотримуватись положень законодавчих та підзаконних нормативно-правових актів щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, в тому числі, зобов`язаний з`являтись на виклик до ТЦК, що передбачено в ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з абз. 3 ч. 9 ст. 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України) для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не наведено жодних поважних причин його неприбуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки 22.05.2024. Судом не встановлено, що позивач повідомляв про наявність таких причин, прибувши до РТЦК 06.06.2024, як і не наведені такі причини позивачем в позовній заяві. Позивач не заперечував, що члени групи оповіщення намагались вручити йому повісту про виклик до ТЦК, від отримання якої від відмовився.

Суд вважає помилковим твердження позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення з огляду на таке.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАп, полягає в порушенні законодавства України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а в цьому випадку, у порушенні обов`язку, визначеного в ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що полягає у неявці за викликом у строк та місце, зазначені в повістці.

Об`єктом адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері виконання військового обов`язку.

Суб`єктом цього адміністративного правопорушення є як громадяни, так і посадові особи.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Беручи до уваги те, що в Україні введений воєнний стан, тобто діє особливий період, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, суд дійшов висновку, що в діях громадянина ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Не заслуговують на увагу доводи позивача, що в його діях відсутній склад адміністративного правоворушення, оскільки відсутній факт ухилення від військового обліку, як і відсутій умисел на його реалізацію, позаяк позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення законодавства України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що полягає у неявці за викликом у строк та місце, зазначені в повістці, обов`язок чого визначений в ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а не за факт ухилення від проходження військової служби, що саме по собі не утворює склад адміністративного правопорушення, який передбачений в ст. 210-1 КУпАП.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Водночас, позивач, всупереч вимогам ст.ст. 77, 78 КАС України, не надав суду жодного доказу на підтвердження доводів, викладених ним в позовній заяві. Сам по собі обов`язок відповідача довести правомірність свого рішення не звільняє позивача від обов`язку надати суду докази в обґрунтування власних доводів.

До позовної заяви позивачем не долучено жодного належного доказу, який би підтверджував, що позивач з поважних причин не міг з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 на вказану в повістці дату, до позовної заяви та за час перебування справи в провадженні суду позивач додатково до матеріалів справи не долучив жодного доказу на підтвердження заявлених вимог, не подав жодного клопотання, які відповідно до положення ч. 5 ст. 161 КАС України могли бути долучені у разі необхідності до позовної заяви, на розгляд справи також не з`явився.

Суд критично ставиться до доводів позивача про порушення процедури розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, допущені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки вони не підтверджені належними засобами доказування.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення і змісту відповідної постанови вбачається, що позивач був присутній під час її винесення, тобто під час розгляду справи, особисто розписався за отримання її копії, а відтак не був позбавлений права заявляти відповідні клопотання та пояснення, подавати докази, брати участь в їх досліджені, проте на підставі досліджених доказів такі обставини судом не встановлені.

Зауважень щодо процедури розгляду, порушення прав чи бажання надати письмові пояснення чи заперечення ОСОБА_1 в постанові не вказав, хоча мав таку можливіть.

Не знайшли свого підтвердження доводи позивача про порушення права на захист, оскільки судом не встановлено, що він подавав відповідне клопотання, яке не було вирішено і задоволено.

Крім того, можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена також шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду.

Висновки аналогічного змісту містяться у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 по справі №1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП та у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №536/583/17, від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17, які відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України підлягають до застосування судом.

Водночас, суд вважає за необхідне наголосити, що звертаючись до суду з цим позовом, матеріалами справи не підтверджено, що позивач скористався правом на правничу допомогу, фахівець в галузі права не залучений ним до судового розгляду, а відтак суд критично ставиться до його доводів про обмеження його у праві на користування професійною правничою допомогою.

Отже, суд констатує, що позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що дії відповідача за встановлених фактичних обставин призвели до суттєвого порушення прав позивача, що унеможливлює притягнення його до адміністративної відповідальності.

Беручи до уваги встановлені під час розгляду адміністративного позову фактичні обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є безпідставними, не доведені відповідними засобами доказування, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на визначену в повістці дату до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, судом не встановлено, що рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнято з порушенням норм чинного законодавства або з істотним порушенням прав позивача, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, що підтверджується належними і достатніми доказами, працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 діяли з дотриманням вимог КУпАП, позивач правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності, підстави для скасування постанови відсутні.

Суд наголошує, що відповідно до положень ст. 1 КУпАП його завданням є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

За правилами ч. 23 ст. КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Аналізуючи в сукупності наведені вище положення, суд вважає за необхідне зазначити, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ним передбаченого законодавством обов`язку під час проведення загальної мобілізації в умовах триваючої протягом трьох років збройної агресії російської федерації проти України відповідає завданням, визначеним в ст. 1 КУпАП, відповідає ступеню вчиненого, направлене як на виховання самого правопорушника з метою запобігання вчинення ним інших правопорушень під час здійснення мобілізації, так і на запобігання вчиненню аналогічних правопорушень іншими особами, оскільки безпідставне уникнення відповідальності призводить до руйнування засад функціонування демокричного суспільства та правової держави.

Керуючись ст. ст. 7, 122, 251, 283 КУпАП, ст. ст. 42, 43, 77, 242-246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 .

Повний текст постанови складений 21.01.2025.

Суддя О.В. Стрілецька