Справа № 160/29280/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить суд:
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 24.06.1985 року по 03.04.1992 року, з 01.10.2007 року по 01.11.2008 року, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 16.08.1983 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 24.06.1985 року по 20.08.1991 року, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 16.08.1983 року, як пільговий стаж за Списком №2 (6 років 1 місяць 28 день);
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.10.2024 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність рішення відповідача-1 про відмову в призначенні пенсії позивачу, оскільки протиправно не зараховано період трудової діяльності позивача в Естонії з підстав, які від позивача не залежать. Так, надання згаданого відповідачем-1 формуляру є вимогою законодавства, яке виникло пізніше, ніж позивач працював на відповідній посаді.
04 грудня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача-1 надійшов відзив, в якому відповідач-1 проти позову заперечує в повному обсязі. Зазначає, що період роботи на території Естонської Республіки не зараховано до страхового стажу, оскільки необхідно підтвердити формуляром.
Відповідач-2 правом на подання відзиву не скористався, копію ухвали та позовну заяву з додатками отримав завчасно, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до положень ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
В трудовій книжці позивача від 16.08.1983 року НОМЕР_2 наявні наступні записи:
*Розріз «Октябрьский» виробничого об`єднання «Эстонсланец»
6 - 24.06.1985 року - прийнята учнем гірника на маркшейдерских роботах в маркшейдерську службу, наказ 538-к від 22.06.1985 р.;
7 - 04.09.1985 року -переведена гірником на маркшейдерських роботоах по 2-му розряду в маркшейдерській службі, наказ №738 к від 04.09.1985 р.;
8 - 17.11.1985 року - переведена гірником на маркшейдерських роботах 2-го розряду на час декретної відпустки основного працівника, наказ №888 к від 18.11.1985 р.;
9 - запис про перейменування підприємства;
10 - 03.04.1992 року - звільнена за власним бажанням по догляду за дитиною до досягнення 8-річного віку згідно п. 1 ст. 35 Кодексу законів про працю Естонської РСР, наказ № 72/к від 25.03.1992 р.
Рішенням відповідача-1 від 11.10.2024 року №07 позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Зазначено, що до страхового стажу не зараховано, зокрема, період роботи в Естонії з 24.06.1985 року по 03.04.1992 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки період потребує підтвердження формуляром зв`язку.

Зазначено, що наявний страховий стаж складає 22 роки 10 місяців 20 днів при 31 році необхідного стажу, а вік заявника складає 59 років 11 місяців 29 днів при 60 роках необхідного стажу.

Не погодившись з цим рішенням відповідача-1, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 06.09.1973 року №656 затверджено постанову «Про трудові книжки робітників та службовців» (далі - Порядок №656).

Порядок №656 містить наступні положення:

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців. Трудові книжки ведуться усім робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню (п. 1 Порядку №656).

Заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації у присутності працівника. Відомості про працівника засвідчуються підписом спеціально уповноваженої особи та печаткою (п. 5 Порядку №656).

З кожним записом, що вноситься до трудової книжки (вкладиш), призначення, переміщення та звільнення адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки (п. 7 Порядку №656).

Трудові книжки зберігаються в адміністрації підприємства, установи, організації як бланки суворої звітності, а при звільненні робітника чи службовця видаються йому руки (п. 11 Порядку №656).

При звільненні робітника чи службовця всі записи про роботі, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, в установі, організації, засвідчуються підписом керівника підприємства, установи, організації або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою (п. 13 Порядку №656).

Відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (п. 18 Порядку №656).

Згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємства, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162 (далі - Інструкція №162)

Згідно п. 1.1. Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудової діяльності робітників та службовців.

Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій*, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п. 2.2. Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше виробляється адміністрацією підприємства у присутності працівника пізніше тижневого терміну від часу прийому працювати.

У трудову книжку вносяться:

відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства;

відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Стягнення до трудової книжки не записуються.

Пунктом 2.3. Інструкції №162 встановлено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення повинні точно відповідати текст наказу (розпорядження).

20.02.1997 підписано, а 28.01.1998 року набрав чинності Договір між Урядом України і Урядом Естонської Республіки про співробітництво в галузі соціального забезпечення (далі - Договір).

За ч. 1, 2. ст. 15 Договору для встановлення права на пенсію, зумовлену накопиченням періодів страхування, в цілях підсумовування періодів зараховуються періоди страхування, накопичені відповідно до законодавства обох Сторін, за умови, що вони не співпадають повністю або частково в часі.

При призначенні пенсій, зумовлених наявністю періодів роботи за певною професією або на певній роботі, зараховуються тільки періоди, накопичені відповідно до законодавства обох Сторін у відповідній системі або в тій же професії, або на тій же роботі. Якщо підсумовані таким чином періоди не відповідають умовам, які дають право на зазначені пенсії згідно із законодавством обох Сторін, то ці періоди зараховуються для призначення пенсій на загальних підставах

Згідно ст. 16 Договору якщо право на пенсію згідно з законодавством Сторін виникає тільки в результаті підсумовування періодів страхування, набутих згідно із законодавством обох Сторін, розмір пенсії кожна Сторона обчислює і виплачує відповідно до страхового стажу, набутому на її території.

Відповідно до ст. 25 Договору Компетентні органи управління домовляються між собою щодо процедурних питань реалізації цього Договору шляхом укладення угоди про застосування

05 жовтня 2010 року підписано, а 01.02.2012 року набрала чинності Угода між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення (далі - Угода).

Згідно ч. 2, 3, 8 ст. 6 Угоди якщо право на пенсію виникає в результаті підсумовування страхового стажу, то при призначенні пенсії враховується страховий стаж, набутий відповідно до законодавства кожної із Сторін, за умови, що інша Сторона не виплачує пенсію за той самий страховий стаж. Кожна із Сторін нараховує і виплачує пенсію на підставі фактичного страхового стажу, набутого на її території, якщо цією Угодою не передбачено інше.

Якщо право на пенсію виникає на підставі спеціального закону та/або у зв`язку із здійсненням трудової діяльності у певній професії або у певних умовах, то пенсію на цій підставі призначає і виплачує тільки та Сторона, на території якої виникло право на пенсію, і тільки згідно із своїм законодавством. Періоди трудової діяльності у певній професії або у певних умовах, набуті згідно із законодавством Сторін, не підсумовуються. Якщо згідно із вищезазначеним законодавством будь-якої із Сторін право на пенсію не виникає, то при призначенні пенсії ці періоди враховуються на загальних підставах.

При призначенні пенсії компетентні установи кожної із Сторін обчислюють страховий стаж та доходи тільки відповідно до свого національного законодавства.

При цьому за ч. 1 ст. 18 Угоди з набранням нею чинності припиняє чинність Договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп: від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років.

Згідно ст. 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до п. 8 ст. 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Згідно зі статтею 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2011 року №178 (далі - Порядок №178).

Згідно пп. 2 п. 1 Порядку №178 цей Порядок визначає механізм сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або допомогу при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку №178 єдиний внесок нараховується: за осіб, зазначених у підпункті 2 пункту 1 цього Порядку, - на суми допомоги при народженні дитини (крім суми, яка виплачується одноразово) та/або суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, нарахованої за базовий звітний період

Пунктом 3 Порядку №178 встановлено, що єдиний внесок нараховується у розмірі 22 відсотки суми грошового забезпечення, допомоги або компенсації.

За осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 1 цього Порядку, в тому числі у разі отримання декількох видів грошового забезпечення, допомоги або компенсації одночасно, єдиний внесок визначається у розмірі мінімального страхового внеску за кожну особу, встановленого законом.

Відповідно до п. 2 п. 4 Порядку №178 обчислення єдиного внеску провадиться такими платниками єдиного внеску (далі - платники): структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі утворення) рад - за осіб, зазначених у підпунктах 2-4 пункту 1 цього Порядку.

Згідно пп. 1 п. 6 Порядку №178 сплата єдиного внеску здійснюється: за осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 1 цього Порядку, - в межах та за рахунок загального обсягу видатків, передбачених в Державному бюджеті України на відповідний рік для Пенсійного фонду України.

Пунктом 7 Порядку №178 встановлено, що платники подають до територіальних податкових органів звіти про нарахування та сплату єдиного внеску у строки, порядку та за формою, що встановлюється Мінфіном за погодженням з Пенсійним фондом України та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

Позивач заявила позовні вимоги щодо страхового та щодо пільгового стажу.

Вимоги щодо страхового стажу стосувалися періоду роботи з 24.06.1985 року по 03.04.1992 року, з 24.06.1985 року по 20.08.1991 року, а також щодо періоду з 01.10.2007 року по 01.11.2008 року.

Дійсно, в спірному рішенні прямо вказано, що перший з періодів не зараховано, при цьому це узгоджується з наданою позивачем формою РС-право, в якій відповідний період відсутній.

Щодо другого періоду в спірному рішенні заперечення відсутні, що підтвердила і позивач, вказавши, що цей період не зараховано без обґрунтувань згідно відомостей форми РС-право.

Дійсно, у формі РС-право позивача цей період хоча й виокремлений, однак обліковується як стаж: 0 років, 0 місяців 0 днів, а з загальної кількості стажу вбачається, що цей період не враховано при його обчисленні.

Тобто, обидва періоди дійсно не зараховані до страхового стажу позивача, в зв`язку з чим суд переходить до оцінки правомірності такого незарахування.

Перший період не враховано з огляду на необхідність підтвердження його формуляром зв`язку.

Документи, які має подати пенсіонер разом з заявою про призначення пенсії, вказані у Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що затверджений Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі - Порядок), а саме: п. 2.1.

Більш того, згідно п. 1.8. Порядку у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

При цьому згідно п. 4.2. Порядку при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Таким чином, жодною нормою права не передбачено обов`язок позивача подавати формуляр, виходячи з відсутності якого відповідач-1 прийняв спірне рішення. Більш того, в разі відсутності документів відповідач мав би вказати на це при прийманні документів, однак обрав найбільш несприятливий для особи спосіб правозастосування, оскільки наявний обов`язок не виконав, а в подальшому прийняв спірне рішення, яке має юридичне значення для прав позивача.

Як наслідок, суд висновує, що відсутність формуляру в заяві про призначення пенсії та додатках до неї в будь-якому випадку не може бути підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії, оскільки позивач не є відповідальною особою за наявність такого документу. Згідно тексту відзиву формуляр є формою міжнародного листування, який складається уповноваженим органом, через що відсутні підстави вважати, що такий формуляр мав надати позивач, або що позивач мав забезпечити чи будь-яким чином впливати на наявність такого формуляру. Тобто, ця обставина взагалі не повинна була мати юридичного значення для долі заяви позивача про призначення пенсії.

У відзиві щодо цього періоду відповідач додатково вказав нові аргументи, однак правомірність оскаржуваних дій, рішень, бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд оцінює на момент їх вчинення.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.07.2021 року у справі №826/17810/18.

Відкладене обґрунтування власних індивідуально-правових актів є грубим порушенням принципу обґрунтованості, розумності та розсудливості в діяльності суб`єктів владних повноважень, дотримання якого є обов`язком відповідача-1 за ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

В аспекті заявлених позовних вимог суд зауважує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 22.06.2023 року у справі № 480/4288/21, від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21.

Суд зауважує, що наразі відповідач-1 не здійснив змістовної оцінки першого спірного незарахованого періоду роботи позивача, адже фактично лише формально констатував відсутність документу, через що не зарахував відповідний стаж. Зважаючи на це, а також враховуючи особливості спірних правовідносин щодо зарахування стажу роботи в Естонії, суд вважає передчасним покладення на відповідача-1 зобов`язання зарахувати до страхового стажу позивача перший спірний період роботи. За наявних фактичних обставин справи належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, адже саме в такий спосіб фактично вперше відповідач-1 змістовно та належним чином вирішить питання про існування правових підстав для зарахування цього періоду роботи до страхового стажу позивача.

Висновком суду, з урахуванням якого відповідач-1 повинен повторно розглянути заяву про призначення пенсії, є наступне: наявність чи відсутність формуляру в наданих позивачем матеріалах (заява про призначення пенсії з додатками) не є самостійною підставою для відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до стажу особи (як страхового, так і пільгового), оскільки позивач не є відповідальною особою за формування та зміст такого формуляру, відповідні питання відповідач-1 повинен вирішити самостійно.

Суд підкреслює, що повторний розгляд заяви позивача має бути здійснений відповідачем-1 як суб`єктом, який здійснив її первинний розгляд. Отже, в задоволенні позовних вимог до відповідача-2 суд відмовляє та з метою ефективного захисту прав позивача судом здійснюється вихід за межі позовних вимог щодо зобов`язання саме відповідача-1 здійснити повторний розгляд заяви позивача, а також зарахування другого спірного періоду.

Щодо другого спірного періоду суд зауважує, що жодні пояснення відповідача-1 стосовно цього періоду відсутні як у спірному рішенні, так і у відзиві, що є очевидним та грубим порушенням принципу обґрунтованості, який є обов`язковим для дотримання відповідачем-1.

В трудовій книжці позивача від 16.08.1983 року НОМЕР_2 наявні наступні записи:

25) 01.10.2007 року - прийнята на роботу бухгалтером-касиром за трудовим договором від 05.10.2007 року №646, зареєстрованим в Торезькому міському центрі зайнятості;

26) 01.11.2008 року - звільнена з роботи за закінченням строку договору за п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Судом не встановлено обставин, які б унеможливлювали зарахування цього періоду роботи до страхового стажу позивача.

Слід зауважити, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для незарахування періодів роботи через несплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Зворотній підхід є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 01.03.2021 року у справі №423/757/17.

Суд не вбачає підстав для покладання на позивача негативних наслідків від стану сплати внесків за нього його страхувальником.

Отже, щодо цього періоду наявні правові підстави для зобов`язання відповідача-1 зарахувати його до страхового стажу позивача.

Щодо зарахування першого періоду також до пільгового стажу позивача суд зазначає, що ця вимога є похідною та залежить від зарахування цього ж періоду в цілому, первинно - до страхового стажу позивача, в зв`язку з чим таке зобов`язання також є передчасним.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє частково позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.

Щодо судових витрат.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується платіжним документом від 04.11.2024 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1.

Судовий збір належить стягнути у повному розмірі, оскільки основна позовна вимога задоволена повністю.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі №640/9717/19.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

В позовній заяві заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн.

Відповідач-1 у відзиві не навів відповідних заперечень.

Суд зазначає, що за клопотанням іншої сторони суд може зменшити витрати на професійну правничу допомогу згідно ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, в той час як критерії, визначені ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судом застосовуються незалежно від наявності іншої сторони у справі.

Змістовно аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21, що є релевантним до обставин цієї справи виходячи з тотожності відповідних положень законодавства.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду надано:

1) Договір про надання правничої допомоги/юридичних послуг від 26.10.2024 року №26102401 (далі - Договір);

2) Акт приймання-передачі наданих послуг від 04.11.2024 року (далі - Акт);

3) Квитанції від 26.10.2024 року (далі - Квитанції).

За пунктами 1.1., 1.2. Договору погоджено надання позивачу правничої допомоги: позовна заява до суду.

Актом погоджено надання послуги: «позовна заява до суду» вартістю 12000,00 грн.

Квитанціями сплачено 12000,00 грн за юридичні послуги.

Суд зауважує, що надані Договір та Акт укладені між позивачем та ТОВ «ПЕРША ПРАВОВА ДОПОМОГА», що не узгоджується з ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки суб`єктом надання правничої допомоги є адвокат, а надання в цій справі саме адвокатом конкретних юридичних послуг не встановлено.

Так, адвокатська діяльність здійснюється індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Окрім цього, погоджено надання, а в подальшому прийнято послугу «позовна заява до суду», що не дозволяє жодним чином пов`язати надані послуги саме з даною справою. Так, сторонами не індивідуалізовано надано правничу допомогу, наприклад, шляхом зазначення реквізитів правового акту, про визнання протиправним та скасування якого стосується позовна заява. Також відсутня належна конкретизація щодо змісту наданої послуги (позовна заява складається чи надаються відомості та роз`яснення для її складання), що важливо в аспекті подання позовної заяви позивачем самостійно.

За таких обставин суд не визнає такі судові витрати пов`язаними з цією справою, а також не визнає їх підтвердженими належним чином, в зв`язку з чим у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу належить відмовити.

В зв`язку з перебуванням судді Боженко Н.В. у відпустці, рішення ухвалено в перший робочий день судді.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ), відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11.10.2024 року №07 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.10.2007 року по 01.11.2008 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 04.10.2024 року, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 297, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко