Справа № 160/27478/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно- господарського штрафу №242259 від 18.09.2024р. прийняту Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність постанови відповідача від 18.09.2024 року №242259. Зазначає, що про розгляд справи про притягнення до відповідальності не був повідомлений заздалегідь, при цьому не був автомобільним перевізником, оскільки передав належний йому автомобіль знайомому для особистих, а не комерційних цілей.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи, які мають значення для вирішення цього спору.
23 серпня 2024 року відповідачем складено Акт проведення перевірки №062284 (далі Акт перевірки), згідно якого на трасі Дніпро-Миколаїв (75-78км під Н11) о 10:00 год проведено перевірки транспортного засобу марки IVECO вантажний фургон днз. НОМЕР_2 , який належить позивачу. Під час перевірки встановлено порушення ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» - перевізник не забезпечив виконання закону та інших законодавчих та і нормативно-правових актів України у сфері вантажних перевезень, а саме: відсутні паперова копія протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, товарно-транспортна накладна або інших визначений законодавством документ на вантаж, чим порушено ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
В Акті перевірки наявні пояснення водія: вантаж власний, тех. огляд не вспіли пройти.
Вважаючи Постанову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.
Згідно абз. 3 ст.60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 1-2 статті 48 Закон №2344-III визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
При цьому згідно статті 1 Закон №2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону №2344-III, застосовується до автомобільних перевізників.
На місці здійснення габаритно-вагового контролю водій повинен пред`явити ті документи, які від нього вимагаються (стаття 48 Закону № 2344-III). Під час такого контролю можуть виникати ситуації, коли обсяг (перелік) наданих документів недостатній для встановлення всіх обставин, які мають значення для настання відповідальності. Але й адміністративно-господарський штраф (відповідно до статті 60 Закону № 2344-III) накладається не на місці габаритно-вагового контролю. Для цього призначається розгляд справи, під час якого посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки має з`ясувати, зокрема, особу порушника, адже видається очевидним, що автомобільний перевізник не може встановлюватися на основі самих лише слів водія транспортного засобу, які зафіксовані в акті проведення перевірки [додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом].
Попри те, що в даній справі йдеться не про здійснення габаритно-вагового контролю, вказаний правовий висновок є релевантним за змістовним критерієм, оскільки незалежно від суті порушення, суб`єктом відповідальності є автомобільний перевізник, порядок визначення якого і оцінено у вказаному правовому висновку. Тобто, він стосується не конкретного порушення, а порядку визначення суб`єкта відповідальності за всі порушення.
Суд також зазначає, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися з розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.
Тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з розділом 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, перевізник - фізична або юридична особа-суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Транспортна послуга - перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов`язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом.
Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил №363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7до цих Правил.
Первинним аргументом, який належить розглянути, є твердження позивача про те, що він не є автомобільним перевізником. Позивач зазначав, що як фізична особа передав у користування належний йому автомобіль знайомому для особистих цілей, а тому не є суб`єктом відповідальності.
Згідно ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.
Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.
Суд констатує, що жодні докази на підтвердження стверджуваних позивачем обставин не надано ані під час перевірки на місці її проведення, ані в ході розгляду справи про притягнення позивача до відповідальності, ані до суду. Так, відсутні як докази передачі транспортного засобу не на комерційній основі (наприклад, договір відповідного змісту), так і докази на підтвердження належності вантажу іншій особі (наприклад, документи на підтвердження такої належності, які повинна була б мати така інша особа). Доводи позивача в цій частині взагалі відсутні, оскільки він обмежився лише висловленням загального твердження, за відсутності жодного обґрунтування та доказів.
Оскільки судом встановлено, а позивачем не заперечувалося, що спірний автомобіль належить позивачу, а позивач при цьому має статус фізичної особи-підприємця, з основним КВЕД 46.11 Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами, суд визнає повною мірою обґрунтованим висновок відповідача про те, що позивач є суб`єктом відповідальності в спірних правовідносинах.
Іншим доводом позивача було твердження про порушення порядку його повідомлення про розгляд справи про притягнення до відповідальності, який відбувся 18.09.2024 року.
Водночас, відповідач, заперечуючи цю обставину, надав до суду рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого позивачу 09.09.2024 року вручено лист.
Виходячи з вказаного суд констатує, що про розгляд справи про притягнення позивача до відповідальності позивач дізнався 09.09.2024 року. Оскільки розгляд справи відбувся 18.09.2024 року, суд констатує достатність часу, який був у розпорядженні позивача, для представлення відповідачу власної позиції та заперечень проти Акту перевірки, або принаймні для ініціювання питання про відкладення проведення розгляду справи.
Як наслідок, судом відхиляються усі висловлені позивачем доводи.
Згідно Постанови та Акту перевірки позивача притягнуто до відповідальності за відсутність паперової копії протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, а також товарно-транспортної накладної або інших визначених законодавством документів на вантаж.
Згідно абзацу 4 ч. 2 ст. 48 Закону №2344-III водій повинен мати товарно-транспортну накладну або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. Наявність такого документу в ході судового розгляду не підтверджена, натомість Актом перевірки підтверджується факт відсутності документів на вантаж. Отже, порушення в цій частині наявне.
Щодо протоколу перевірки технічного стану автомобіля слід зазначити, що відповідно до частин 1, 3, 7, 8 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті. Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища. Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить: -для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації щороку; На кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті. Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ, до автомобільних перевізників за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, застосовується штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за відсутності документів, зокрема, в даному випадку протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Отже, порушення наявне і в цій частині.
Отже, допущене позивачем порушення є підставою для притягнення його до відповідальності, що здійснено відповідачем належним чином, в зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими.
Також судом з власної ініціативи перевірено інші аспекти процедури притягнення позивача до відповідальності та не встановлено порушень відповідних положень законодавства.
Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовної заяви відсутні.
Щодо розподілу судових витрат.
В зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.
У зв`язку з перебуванням судді Боженко Н.В. у відпустці, рішення ухвалено в перший робочий день судді.
Керуючись ст. ст. 139-143, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко