Справа № 320/35469/24
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2025 року Справа №320/35469/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просить суд:

- визнати противоправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська 16, місто Київ, 04053, ) щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 пенсії з урахуванням суддівського стажу 28 років 2 місяці;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська 16, місто Київ, 04053, ) перерахувати ОСОБА_1 пенсію з урахуванням суддівського стажу 28 років 2 місяці.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він перебуває на обліку в Головну управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримуєте щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402).

Відповідно до статті 142 Закону № 1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Позивач зазначає, що згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку, виданий позивачу Вищим адміністративним судом України стаж його роботи становить 28 років 2 місяці 9 днів. З них (2 роки 4 місяці 18 днів) навчання у Київському ордена Леніна державному університету ім. Т.Г. Шевченка; (3 роки 10 місяців 2 дні) державний арбітр Державного арбітражу при Київському міськвиконкому; (4 роки 21 день) державний арбітр державного арбітражу УРСР; (2 роки 3 місяці 20 днів) заступник голови, перший заступник голови Арбітражного суду міста Києва (згодом - Господарського суду м. Києва); (8 років 7 місяців 16 днів) суддя, перший заступник Голови, суддя Київського апеляційного господарського суду; (6 років 11 місяців 23 дні) суддя Вищого адміністративного суду України. Тобто, він стверджує, що половина терміну навчання у вищому навчальному закладі (2 роки 4 місяці 18 днів) повинні бути враховані для призначення щомісячного грошового утримання.

Так, відповідно до абзацу 4 пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Аналогічним чином регулює вказані правовідносини і пункт 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час звільнення позивача у відставку), згідно з яким судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453 зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862 (в редакції, що діяла на момент призначення позивача суддею) кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Аналіз вказаних нормативно-правових актів свідчить про послідовність дій законодавця по дотриманню частини третьої статті 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод громадянина.

За змістом оцінюваних положень Законів № 2453 та № 2862, враховуючи беззаперечність наявного стажу роботи у позивача на посадах судді більше 20 років, відповідач не наділений відповідними дискреційними повноваженнями в частині вибору з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин, тобто органи ПФУ не наділені повноваженнями встановлювати стаж роботи на посаді судді, так як стаж роботи на посаді судді встановлюють уповноважені на це органи (в нашому випадку Вища рада правосуддя та Вищий адміністративний суд України).

Рішенням Конституційного Суду України (далі по тексту - КСУ) від 18.02.2020 року № 2-р/2020 року визнано неконституційним п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 у зв`язку із запровадженням різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку. Вказане суперечить положенням частини першої статті 126 Конституції України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України. Довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Проте вказаним рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020 року не було врегульоване питання правового статусу суддів Вищого адміністративного суду України, що зумовило відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

Такий правовий статус був врегульований прийнятим Верховною Радою України 21 листопада 2023 р. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 щодо забезпечення безперервності здійснення правосуддя найвищим судом у системі судоустрою України» № 3481-ІХ. Сама назва закону носить визначення правовідносин, які він регулює у зв`язку із прийняттям КСУ рішення від 18 лютого 2020 року № 2-Р/2020.

Таким чином, з 19.02.2020 р., тобто з наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020, позивач набув право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року відкрито провадження у справі № 320/35469/24, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідачем подано до суду відзив, в якому зазначив, що позивач звернувся із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, згідно довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 23.01.2024 № 354/10/2-24. Перерахунок довічного грошового утримання позивача проведено в декілька етапів та його розмір з 27.12.2023 становив 138 467,00 грн., з 01.03.2024 - 138 534,00 грн.

Кошти по перерахунку з 27.12.2023 по 31.03.2024 в сумі 247 693,58 грн. перераховані на банківський рахунок позивача в квітні 2024 року. Щомісячне довічне грошове утримання в випадку ОСОБА_1 розраховане у розмірі 60 відсотків суддівської винагороди судді, згідно наданої ним довідки.

До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посадах, визначених статтею 137 Закону № 1402. Частиною 2 статті 137 Закону № 1402, якою доповнено статтю 137 на підставі Закону України від 12.07.2018 № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» (далі - Закон №2509), який набрав чинності 05.08.2018, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимоги щодо якого визначено законом та надає право для призначення на посаду судді. Згідно з частиною 6 статті 69 Закону №1402 стажем професійної діяльності у сфері права вважається стаж професійної діяльності особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти, а вищою юридичною освітою - є вища юридична освіта ступеня магістра (або прирівняна до неї вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста), здобута в Україні, а також вища юридична освіта відповідного ступеня, здобута в іноземних державах та визнана в Україні в установленому порядку. Частиною першою статті 116 Закону № 1402 передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 Закону № 1402, має право подати заяву про відставку. Нормами статті 142 та пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 визначено право судді, який вийшов у відставку, зокрема, на щомісячне довічне грошове утримання. При цьому, частиною третьою статті 142 та абзацом другим пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 передбачено збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці за кожний повний рік роботи на посаді судді. Застосування норм статті 137 Закону № 1402 при обчисленні зазначеного збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не передбачено, а дає лише право судді подати заяву про відставку.

Відповідач наполягає, що відсутні підстави для врахування інших періодів роботи, окрім роботи суддею. Також, слід враховувати для обчислення стажу момент набуття та припинення повноважень судді. Вважає, що стаж позивача розраховано вірно та ГУ ПФУ в м. Києві діяло відповідно до норм діючого законодавства. В задоволенні позову просить суд відмовити.

Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, з метою додержання розумного строку розгляду справи, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встанови наступне.

З 03.05.1983 року по 25.03.1991 року ОСОБА_1 займав посади державного арбітру.

Також, починаючи з 12.05.1999 року та по 10.04.2017 займав посади професійного судді в судах першої, апеляційної та касаційної інстанціях.

Наказом Голови Вищого адміністративного суду України № 103-к від 10 квітня 2016 року ОСОБА_1 , суддю Вищого адміністративного суду України відраховано зі штату суду у зв`язку із звільненням у відставку відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 09 березня 2017 року № 458/0/15-17.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, виходячи із суддівської винагороди судді Вищого адміністративного суду України.

23 січня 2024 року Верховним Судом видано довідку № 354/10/2-24 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Довідка видана на підставі Закону України від 21 листопада 2023 року №3481-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у зв`язку з рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 щодо забезпечення безперервності здійснення правосуддя найвищим судом у системі судоустрою України».

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці.

19 березня 2024 року відповідачем здійснено перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 відповідно до рішення № 30. При розрахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці було застосовано 60 % від грошової винагороди судді із розрахунку суддівського стажу 25 рік 9 місяців 25 днів.

За наслідками поданої позивачем заяви 01.05.2024 щодо належного перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці, відповідач листом від 27.05.2024 №21732-19930/О-02/8-2600/24, вказуючи на положення частиною 6 статті 69 Закону №1402, норми статті 142 та пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402, ст. 137 Закону № 1402, повідомив про відсутність підстав для врахування інших періодів роботи, окрім роботи на посаді судді.

Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 9 частини п`ятої статті 126 Конституції України (в редакції що діяла на момент виникнення відносин) суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів». Окремі його норми вказують на таке:

Стаття 53. Судді гарантується перебування на посаді судді до досягнення ним шістдесяти п`яти років, крім випадків звільнення судді з посади або припинення його повноважень відповідно до Конституції України та цього Закону.

Стаття 112.

1. Суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.

2. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя».

Стаття 116.

1. Суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

2. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням.

3. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

4. Суддя здійснює свої повноваження до ухвалення рішення про його звільнення.

5. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Стаття 120.

1. Повноваження судді припиняються з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років.

2. Про наявність підстави для припинення повноважень судді голова суду, в якому суддя обіймав посаду, не пізніш як за місяць до дня, зазначеного в частині першій цієї статті, повідомляє Вищу раду правосуддя, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України та Державну судову адміністрацію України. До повідомлення додаються документи на підтвердження факту досягнення суддею шістдесяти п`яти років.

3. Суддя не може здійснювати правосуддя з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років.

Стаття 137.

1. До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

2. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Стаття 142.

1. Судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

2. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

3. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

4. У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

5. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1 затверджено Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 200/14891 (надалі - Порядок № 3-1).

На час виникнення спірних правовідносин Порядок № 3-1 містив такі норми:

I. Звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання

1. Судді у відставці, в тому числі судді Конституційного Суду України у відставці, судді Конституційного Суду України, повноваження якого припинено з підстав, встановлених пунктами 1, 2 частини першої статті 149-1 Конституції України, або якого звільнено з підстав, встановлених пунктами 1, 4 частини другої статті 149-1 Конституції України, за наявності стажу роботи, що дає право на відставку (далі - суддя Конституційного Суду України), призначається щомісячне довічне грошове утримання.

2. Заява про призначення/перерахунок щомісячного довічного грошового утримання (додаток 1) подається до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання) суддею особисто або через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи.

3. Щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку або звільнення/припинення повноважень судді Конституційного Суду України (далі - звільнення судді з посади), якщо звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади.

У разі звернення пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня звернення за його призначенням.

Позивач звільнений у відставку відповідно до постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року №1515-VІІІ, у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Наказом Голови Вищого адміністративного суду України № 103-к від 10 квітня 2016 року ОСОБА_1 , суддю Вищого адміністративного суду України відраховано зі штату суду у зв`язку із звільненням у відставку відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 09 березня 2017 року № 458/0/15-17.

З розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , судді Вищого адміністративного суду України вбачається, що станом на 10 квітня 2017 року стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає йому право на відставку, становить 28 років 2 місяці 9 дні.

За результатами розгляду заяви позивача від 26 січня 2024 року про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві здійснило перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 138 534 грн, що дорівнює 60% від грошової винагороди судді (стаж роботи судді 25 рік 9 місяців 25 днів).

Так, на дату набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ, який діяв на час роботи позивача на посаді судді, була чинною постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», відповідно до абз.2 п. 3 якої до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Тобто, до загального і спеціального стажу роботи позивача, що дає йому право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, належить враховувати половину строку навчання за денною формою у Київському ордена Леніна державному університеті ім. Т.Г. Шевченка (2 роки 4 місяці 18 днів) у зв`язку із наявністю у позивача стажу роботи на посаді судді більше 20 років (не менше 10 років як вказано постанові КМУ).

Отже, не зарахування до спеціального стажу роботи позивача, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою навчання у Київському ордена Леніна державному університеті ім. Т.Г. Шевченка є незаконною.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі № 559/443/17 за позовом особи до Дубенського об`єднаного управління ПФУ Рівненської області, залишаючи без змін судові рішення про задоволення позову, Верховний Суд вказав, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VІ, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих. Це підтверджується також положеннями Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798-VIІ, яким були внесені зміни в Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ, зокрема, п.34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)». Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби в лавах радянської армії, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним. Верховний Суд вважає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру, а доводами касаційної скарги зазначене не спростовується.

У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2023 року у справі № 580/1983/20, залишаючи без змін судове рішення апеляційної інстанції, Верховний Суд погодився із висновками судів першої і апеляційної інстанції в частині задоволення позову і вказав, що суди дійшли правильних висновків про необґрунтованість відмови ГУ ПФ України в Черкаській області у призначенні позивачу довічного грошового утримання виходячи зі стажу роботи, що дає право судді та відставку, оскільки періоди строкової служби в армії, половина строку навчання, адвокатська діяльність та робота на посаді слідчого повинні зараховуватися до стажу роботи судді, який дає право на відставку, виходячи з системного аналізу приписів статей 58 та 126 Конституції України, а також Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Законом України «Про Вищий антикорупційний суд», а також ряду рішень Конституційного Суду України, п.11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 43 Закону України «Про статус суддів», статті 3 Закону України «Про правонаступництво України», і практики Верховного Суду.

Також у наведеній постанові від 26 вересня 2023 року у справі № 580/1983/20 Верховний Суд зазначив про правильність висновку апеляційного суду про те, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання ГУ ПФ України в Черкаській області здійснити останньому призначення, перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді, починаючи з 26 травня 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум, оскільки всі спірні питання, що виникли в процесі розгляду заяви позивача від 26 травня 2020 року розв`язані в межах цього судового спору.

Викладені вище висновки щодо необхідності зарахування до загального і спеціального стажу при призначенні довічного грошового утримання судді у відставці періоду роботи на посадах прокурорів і слідчих, а також половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби сформовані у цілому ряді постанов Верховного Суду та є усталеними.

Зокрема, позиція щодо необхідності зарахування половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах до спеціального стажу суддів викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 9901/2/19 та від 03 вересня 2020 року у справі № 9901/521/19.

Крім того, викладена вище позиція щодо необхідності зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеного у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17 та від 24 березня 2020 року у справі № 559/512/17.

Отже, загальний спеціальний стаж судді, який дає право позивачу на відставку і отримання ним щомісячного довічного грошового утримання, становить 28 років 2 місяці 9 днів і включає:

1) половину строку навчання у Київському ордена Леніна державному університеті ім. Т.Г. Шевченка - тривалість 2 роки 4 місяці 18 днів;

2) роботу на посаді державного арбітру Державного арбітражу при Київському міськвиконкому з 03.05.1983 до 04.03.1987 - тривалість 3 роки 10 місяців 2 дні;

3) роботу на посаді державного арбітру державного арбітражу УРСР із 05.03.1987 року по 25.03.1991 року - тривалість 4 роки 21 день;

4) роботу на посаді заступника голови, першого заступника голови Арбітражного суду міста Києва (згодом - Господарського суду м. Києва) з 12.05.1999 року до 31.08.2001 року- тривалість 2 роки 3 місяці 20 днів;

5) роботу на посаді судді, першого заступника Голови, судді Київського апеляційного господарського суду з 01.09.2001 року до 16.04.2010 року - тривалість 8 років 7 місяців 16 днів;

6) роботу на посаді судді Вищого адміністративного суду України з 19.04.2010 року до 10.04.2017 року - тривалість 6 років 11 місяців 23 дні;

Згідно частини третьої статті 142 Закону № 1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 % суддівської винагороди, а за кожен повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

За таких обставин згідно положень частини третьої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус судців» від 02 червня 2016 року № 1402-УІІІ та абзацу 4 пункту 034 Прикінцевих і перехідних положень цього Закону, Закону України «Про статус судців» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», позивач має право на визначення довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 66 % від отримуваного ним заробітку, з яких - 50 % за 20 повних років роботи на посаді судді та 16 % за 8 повних років понад (8 років х 2 %).

З огляду на викладене, дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо неврахування при здійсненні перерахунку з щомісячного грошового утримання судді у відставці із врахуванням половини строку навчання у Київському ордена Леніна державному університеті ім. Т.Г. Шевченка, є незаконними, протиправними та такими, що порушують права позивача на належний розмір грошового утримання судді у відставці.

Щодо дати проведення перерахунку, суд зазначає наступне.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020, пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнав неконституційним.

Згідно з частиною першою статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020, Закон № 1402-VIII не містить норм, які по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Верховний Суд у постановах від 06.03.2019 у справі № 638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

При цьому, відповідно до п.9 Розділу 4 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи позивача, довідка від 23.01.2024 № 354/2-24 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці видана станом на 27 грудня 2023 року.

Отже, позивач має право на перерахунок його довічного грошового утримання на підставі довідки Верховного Суду від 23.01.2024 № 354/2-24 з 27.12.2023.

Відповідно до статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідач безпідставно не здійснив належним чином обрахунок стажу позивача що дає право на довічне грошове утримання судді, щодо нарахування (перерахунку) довічного грошового утримання судді у відставці, належним способом захисту прав позивача та їх поновлення в даній справі є:

- визнання протиправними дій ГУ ПФУ в м. Києві щодо не зарахування до стажу роботи позивача, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці періоду: половини строку стаціонарного навчання у Київському ордена Леніна державному університеті ім. Т.Г. Шевченка;

- зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати до стажу роботи позивача, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці періодів: половини строку стаціонарного навчання у Київському ордена Леніна державному університеті ім. Т.Г. Шевченка;

- зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві здійснити з 27 грудня 2023 року перерахунок та виплату позивачу довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 66 % суддівської винагороди, на підставі довідки Верховного Суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці від 23.01.2024 № 354/02-24, з урахуванням раніше виплачених сум

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 24 липня 2024 року.

Оскільки спір виник внаслідок протиправних дій ГУ ПФУ в м. Києві, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211,20грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в м. Києві.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, періоду половини строку стаціонарного навчання у Київському ордена Леніна державному університеті ім. Т.Г. Шевченка.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, періоду половини строку стаціонарного навчання у Київському ордена Леніна державному університеті ім. Т.Г. Шевченка.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 27 грудня 2023 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 66 % суддівської винагороди, на підставі довідки Верховного Суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці від 23.01.2024 № 354/02-24, з урахуванням раніше виплачених сум.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053; ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І.І.