Справа № 460/97/25
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2025 року м. Рівне №460/97/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

03 січня 2025 року до Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо здійснення невірного нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 28.02.2018 по 24.10.2024 згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», та відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 року по справі № 460/27871/23;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 , компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 28.02.2018 по 24.10.2024 з урахуванням раніше виплачених сум, згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 року по справі № 460/27871/23, з урахуванням загальної суми заборгованості індексації грошового забезпечення за період з (01.01.2016 по 28.02.2018), що станом на 28.02.2018 складала 83625,23 грн.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 провадження у справі було відкрито, та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 , проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2022 №24 ОСОБА_1 , помічника командира частини - начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , увільнено від займаної посади та призначено заступником начальника відділу фінансового забезпечення сектору соціальних виплат ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, на час виключення зі списків частини з позивачем повний розрахунок проведено не було. З метою захисту свого порушеного права він звернувся з адміністративними позовами до суду. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 у справі №460/7420/23 адміністративний позов задоволено та визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , щодо не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 28.02.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно, із встановленням для обчислення, індексації місяця підвищення доходів (базового місяця) січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця, місяця підвищення грошових доходів). На виконання рішення суду Військовою частиною НОМЕР_1 нараховано та 24.10.2023 на картковий рахунок позивача виплачено індексацію грошового забезпечення в сумі 82320,85 грн. Судом було встановлено, що невиплата належної увільненому військовослужбовцю суми відбулася з вини Військової частини НОМЕР_1 . Таким чином фактичний розрахунок по грошовому забезпеченню на думку позивача проведено лише 24.10.2023. Однак, повний розрахунок проведено не було. У зв`язку з цим, з метою захисту свого порушеного права позивач звернувся з адміністративним позовом до суду, щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 04.02.2022 по 24.10.2023, нарахування і виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки її виплати з 04.02.2022 по 24.10.2023. 18 березня 2023 року Рівненський окружний адміністративний суд прийняв рішення у справі № 460/27871/23, яким позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.02.2022 по 04.08.2022 в сумі 82320 грн 20 коп. (сума вказана без утримання обов`язкових платежів та зборів). Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати доходів з 01.01.2016 по вересень 2022 року на суму виплаченого доходу 82320 грн 85 коп. Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати доходів за період з 01.01.2016 по вересень 2022 року на суму виплаченого доходу 82320 грн 85 коп. Не погодившись із цим рішенням суду, Військова частина НОМЕР_1 його оскаржила, подавши апеляційну скаргу. За результатами розгляду апеляційної скарги постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 по справі № 460/27871/23 апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 року в справі № 460/27871/23 скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів, за період з 28 лютого 2018 року по 24 жовтня 2023 року, у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації грошового забезпечення. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів, за період з 28 лютого 2018 року по 24 жовтня 2023 року, у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації грошового забезпечення. З метою добровільного виконання рішення суду позивачем була подана заява від 15.08.2024. За результатами розгляду відповідь на адресу позивача не надходила. Разом з тим, на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 по справі № 460/27871/23 на картковий рахунок позивача 29.12.2024 надійшла сума у розмірі 1155,60 грн. Відповідно до розрахунку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати (індексації грошового забезпечення) військової частини НОМЕР_1 сума становила 101,87 грн. Вважаючи вказану бездіяльність протиправною, з метою захисту порушених прав, позивач звернувся до суду.

Ухвала суду від 16.01.2025 про відкриття провадження до електронного кабінету УСБУ в Рівненській області в підсистемі «Електронний суд» надійшла 17.01.2025.

23.01.2025 на адресу суду, представником відповідача, подано відзив на позовну заяву, в тексті якого зазначено наступне. Так, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 року у справі № 460/27871/23, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів, за період з 28 лютого 2018 року по 24 жовтня 2023 року, у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації грошового забезпечення. Позовні вимоги по даній справі направлені на те, щоб зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів, за період починаючи з 28 лютого 2018 року по 24 жовтня 2024 року з урахуванням раніше виплачених сум. Таким чином, на виконання постанови суду у справі № 460/27871/23 військовою частиною НОМЕР_1 обчислення виплаченої суми компенсації здійснене починаючи з 28 лютого 2018 року, що у свою чергу відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункту 4 Порядок № 159 є підставою для нарахування суми компенсації, виходячи з невиплаченого грошового забезпечення саме за один день 28 лютого 2016 року і по вересень 2023 року помноженого на індекс інфляції в період невиплати доходу. Крім того, в розумінні Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ (зі змінами в редакції від 04.02.2021), сума індексації грошових доходів громадян є частиною доходу порушення строків виплати якої підлягають компенсації. Тобто, до 04.02.2021 року як дати внесення відповідних змін у статтю 2 Закону України року № 2050-ІІІ, порушення строків виплати сум індексації з грошових доходів громадян компенсації не підлягали. Індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 не нараховувалась та виплачена виключно на підставі судових рішень, тому вважаємо, що позовні вимоги позивача є безпідставними. Нормативно-правовими актами, що регулюють правовідносини проходження військової служби, не передбачено здійснення компенсаційних виплат громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати військовослужбовцям. Підсумовуючи все вищевикладене, компенсація позивачу втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проведена згідно судового рішення у справі № 460/27871/23 та у відповідності до вимог чинного законодавства України. Вважаємо, що наведені позивачем обґрунтування заявлених позовних вимог є безпідставними, оскільки твердження та висновки позивача є наслідком помилкового тлумачення вимог законодавства та невірного сприйняття дійсних обставин справи, тому у задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 слід відмовити.

Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2022 №24 ОСОБА_1 , помічника командира частини - начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , увільнено від займаної посади та призначено заступником начальника відділу фінансового забезпечення сектору соціальних виплат ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рівненського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 у справі №460/7420/23 адміністративний позов задоволено та визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , щодо не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 28.02.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно, із встановленням для обчислення, індексації місяця підвищення доходів (базового місяця) січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця, місяця підвищення грошових доходів).

На виконання зазначеного судового рішення Військовою частиною НОМЕР_1 нараховано та 24.10.2023 на картковий рахунок позивача виплачено індексацію грошового забезпечення в сумі 82320,85 грн. за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно.

Також, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі № 460/27871/23 апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року в справі № 460/27871/23 скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів, за період з 28 лютого 2018 року 24 жовтня 2023 року, у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації грошового забезпечення. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів, за період з 28 лютого 2018 року по 24 жовтня 2023 року, у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації грошового забезпечення. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Тобто зазначеними рішеннями суду, які набрали законної сили, вказано порядок їх виконання, а саме зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно, із встановленням для обчислення, індексації місяця підвищення доходів (базового місяця) січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця, місяця підвищення грошових доходів) та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів, за період з 28 лютого 2018 року по 24 жовтня 2023 року, у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації грошового забезпечення.

Разом з тим, на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 по справі № 460/27871/23 на картковий рахунок позивача 29.12.2024 надійшла сума у розмірі 1155,60 грн. Відповідно до розрахунку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати (індексації грошового забезпечення) військової частини НОМЕР_1 сума становила 101,87 грн.

Вважаючи, що Військова частина НОМЕР_1 , при розрахунку втрати частини доходів на суму не виплаченої індексації грошового забезпечення згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та у відповідності до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 року у справі № 460/27871/23 до розрахунку до розрахунку безпідставно не враховано загальної суми заборгованості, що складає 83625,23 грн., позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтями 8, 55 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційне право на судовий захист належить до невідчужуваних та непорушних. Частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви про розгляд навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене.

Отже, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина. Кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства, має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Як зазначалося, статтею 55 Конституції України передбачено, що кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових осіб і службових осіб, а тому суд не має права відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.

Здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву, на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі № 460/27871/23, військовою частиною НОМЕР_1 обчислення виплаченої суми компенсації здійснене починаючи з 28 лютого 2018 року, що у свою чергу відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункту 4 Порядок № 159 є підставою для нарахування суми компенсації, виходячи з невиплаченого грошового забезпечення саме за один день 28 лютого 2016 року і по вересень 2023 року помноженого на індекс інфляції в період невиплати доходу. Крім того, відповідач вказує, що в розумінні Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», сума індексації грошових доходів громадян є частиною доходу порушення строків виплати якої підлягають компенсації. Тобто, до 04.02.2021 року як дати внесення відповідних змін у статтю 2 Закону України року № 2050-ІІІ, порушення строків виплати сум індексації з грошових доходів громадян компенсації не підлягали. Індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 не нараховувалась та виплачена виключно на підставі судових рішень, а тому вважає, що несвоєчасно виплачена індексація грошового забезпечення за даний період не підлягає компенсації.

Тобто, у межах спірних відносин позивач фактично не погоджується із діями відповідача, які пов`язані із розміром нарахованої та виплаченої компенсації втрати частини грошових доходів, за період з 28 лютого 2018 року по 24 жовтня 2023 року, яка виплачена на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі № 460/27871/23.

Суд зазначає, що ключовим аспектом спірних правовідносин, які розглядаються у даній справі є неналежне виконання Військовою частиною НОМЕР_1 постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі № 460/27871/23, які набрала законної сили.

Суд вважає за необхідне зазначити, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративній справі, врегульовано у стаття 370-383 розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України, якими не передбачено можливості вирішення в порядку позовного провадження вимог особи-позивача, що випливають з обставин невиконання або неналежного виконання судового рішення відповідачем.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, приписами ст. ст. 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Суд зазначає, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (ст.382, ст.383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

На підставі вищевикладеного, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 (справа №806/2143/15), від 03 квітня 2019 року (справа №820/4261/18), від 09 липня 2019 року (справа №826/17587/18), від 31 липня 2019 року (справа №803/688/18), від 23 липня 2020 року (справа №661/89/17), від 24 липня 2020 року (справа №501/2172/15-а), Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а.

При цьому, при розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі №816/2016/17, а також в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15, постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №580/3376/20.

Суд зазначає, що за наслідками аналізу предмету позову у даній справі вбачається, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення у справі № 460/27871/23.

Обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є одним із способів виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі № 460/27871/23.

Отже, у спірних відносинах наявні обставини, з якими ст. 382 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. За вказаних обставин, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Суд зазначає, що відповідні заяви повинні бути подані в рамках справи № 460/27871/23.

Позивач не скористався правом на подання у справі № 460/27871/23 заяв, в порядку статей 383 та 382 КАС України.

У зв`язку з цим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Отже, спір у цій справі №460/97/25 є тотожним, тому, що був предметом розгляду у справі 460/27871/23, але виник на стадії виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, що є підставою для відмови у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовної заяви поданої до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 27 січня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Суддя Д.П. Зозуля