Справа № 320/45957/24
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2025-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2025 року м.Київ 320/45957/24

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Головенка О.Д., суддів: Колеснікової І.С., Перепелиці А.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кабінету Міністрів України та просить суд:

визнати бездіяльність Кабінету Міністрів України протиправною щодо не визначення уповноваженого органу виконавчої влади стосовно пенсіонерів (співробітників) податкової міліції на підставі Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45;

зобов`язати Кабінет Міністрів України визначити уповноважений орган виконавчої влади стосовно пенсіонерів (співробітників) податкової міліції та внести відповідні зміни до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно Закону України "Про пенсійне забезпечення, осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що являється колишнім працівником податкової міліції, який перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію.

Вважає, що Кабінет Міністрів України своєю протиправною бездіяльністю позбавив права колишніх працівників податкової міліції реалізувати своє право на перерахунок пенсії, оскільки досі не визначив уповноважений орган виконавчої влади стосовно пенсіонерів податкової міліції та не вніс відповідних змін до Порядку проведення перерахунку пенсії, призначених відповідно Закону України Про пенсійне забезпечення, осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 (далі Постанова № 45).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження колегією суддів та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 02.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Від представника Кабінету Міністрів України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній проти позову заперечують та просить у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України розпорядження від 24.11.2021 № 1493-р «Про початок роботи Бюро економічної безпеки України», Державна фіскальна служба припинила свої функції органу виконавчої влади.

З метою завершення заходів з реорганізації Державної фіскальної служби та її територіальних органів були утворені відповідні комісії, тому подальші заходи з приводу припинення органів Державної фіскальної служби здійснюється комісією з реорганізації, з урахуванням чинного законодавства.

Також, на думку відповідача у позивача відсутнє порушене право та охоронюваного законом інтереси, що підлягає судовому захисту, оскільки наразі здійснюються заходи з реорганізації Державної фіскальної служби, тому, на його думку, в даному випадку відсутня бездіяльність з боку Кабінету Міністрів України.

Крім того від позивача надійшов відповідь на відзив, в якій останній позов підтримує та просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

15.01.2025 від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.

У судовому засіданні 15.01.2025 на підставі ст. 194 КАС України судом ухвалено продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у Державній податковій адміністрації України та наказом від 29.11.2005 № 147-о/д його було звільнено з податкової міліції у відставку за віком на підставі п.п. а п. 65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114.

З урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 № 1716 «Про проходження служби особам начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги» позивачу визначено вислугу років, а саме на 30.11.2005, яка складається з:

в календарному обчисленні 30 років 11 місяців 02 дні;

в пільговому обчисленні 42 роки 06 місяців 26 днів.

Пенсія позивачу була призначена з 01.12.2005 згідно Закону України від 01.01.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262) з розрахунку 90 % грошового забезпечення.

28.01.2021 Верховна Рада України прийняла Закон України № 1150-1X «Про Бюро економічної безпеки України» (далі Закон № 1150), який набрав чинності 25.03.2021 та розпочало свою роботу Бюро економічної безпеки України.

У Розділі VI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1150 зазначено, що за колишніми працівниками податкової міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб, встановлені Законом України "Про Національну поліцію".

Крім того, було внесені зміни у Закон № 2262, в якому зазначено, що перерахунок раніше призначених пенсій, а саме перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції та податкової міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських».

У п. 10 Прикінцевих та перехідних положеннях Закону № 1150 зазначено:

Кабінету Міністрів України:

1) не пізніше трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом:

внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції про внесення змін до Державного бюджету України на поточний рік щодо передбачення видатків, необхідних для утворення та діяльності Бюро економічної безпеки України, зокрема видатків для забезпечення Бюро економічної безпеки України та його територіальних управлінь адміністративними будинками, транспортними засобами, засобами зв`язку і матеріально-технічного забезпечення, спеціальною технікою оперативно-технічних підрозділів, іншим майном;

забезпечити проведення аудиту матеріально-технічних ресурсів, озброєння та спеціальних засобів Державної фіскальної служби України та їх передачу Бюро економічної безпеки України;

прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону;

забезпечити перегляд міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону;

2) не пізніше восьми місяців з дня набрання чинності цим Законом забезпечити ліквідацію Державної фіскальної служби України;

3) через один рік з дня оголошення про початок діяльності Бюро економічної безпеки України подати до Верховної Ради України звіт про ефективність впровадження цього Закону із зазначенням показників, на основі яких здійснено оцінку ефективності впровадження цього Закону, та методів їх одержання.

На думку позивача згідно з нормами Прикінцевих та перехідних положеннях Закону № 1150, Кабінет Міністрів України був зобов`язаний прийняти нормативно правові акти, які б надавали соціальні та інші гарантії колишнім працівникам податкової міліції, тому не погоджуючись з такою протиправною бездіяльністю звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.

Статтею 113 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до п. 2 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» № 794-VII від 27.02.2014 (далі - Закон № 794) діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права та законності.

Згідно з положеннями ст. 4 Закону № 794 Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Приписами ст. 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону № 794 Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 21 Закону № 794 Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина.

Згідно з абзацом 3 п. 3 ст. 20 Закону № 794 Кабінет Міністрів України у сферах правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина забезпечує проведення державної правової політики (абзац другий); вживає заходів щодо захисту прав і свобод, гідності, життя і здоров`я людини та громадянина від протиправних посягань, охорони власності та громадського порядку, забезпечення пожежної безпеки, боротьби із злочинністю, запобігання і протидії корупції (абзац четвертий).

Отже, Уряд України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, наділений повноваженнями вчиняти дії з метою захисту прав людини.

Основним Законом України встановлено, що право законодавчої ініціативи у Верховній Раді України належить Президентові України, народним депутатам України та Кабінету Міністрів України (ч. 1 ст. 95), Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання (ч. 1 ст. 117).

Тобто, Уряд України для реалізації своїх повноважень може внести проект закону України або ухвалити власний нормативно-правовий акт з метою захисту прав та інтересів осіб, зокрема, в спірних відносинах.

18.12.2018 Кабінет Міністрів України прийнято Постанову № 1200, відповідно до якої утворено ДПС України та Державну митну службу України, реорганізувавши ДФС України шляхом поділу.

Положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1200 встановлено, що ДФС України продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Постанова № 537) утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1 та реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2.

Пунктами 3, 4 Постанови № 537 установлено, що територіальні органи ДФС України, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам ДПС України та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Визначено територіальні органи Державної податкової служби правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

Крім того, Розпорядженням № 682-р Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою України покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби України, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У подальшому 30.09.2020 Урядом прийнято постанову № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби», якою вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком.

Наказом ДПС України від 30.09.2020 № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» вирішено утворити як відокремлені підрозділи ДПС України територіальні органи за переліком згідно з додатком.

Наказом ДПС України від 24.12.2020 № 755 «Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій» розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС України, утвореними як її відокремлені підрозділи, повноважень і функцій територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до п. 1 Постанови № 893.

Відповідно до п. 1 наказу ДПС України № 36 від 28.08.2019 ДПС України розпочала виконання функцій і повноважень ДФС України, що припиняється.

Основні завдання та повноваження ДПС України визначені в Положенні про ДПС України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227, відповідно до п. 7 якого ДПС України здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.

Таким чином, з аналізу вищезазначених актів у сукупності, вбачається, що постанова Кабінету Міністрів України № 1200 та розпорядження № 682-р свідчать про наявність факту виключно компетенційного адміністративного (публічного) правонаступництва ДПС України в частині переходу до Державної податкової служби України функцій Державної фіскальної служби України у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску.

28.01.2021 було прийнято Закон № 1150 та розпочало свою роботу Бюро економічної безпеки України.

У Розділі VI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1150 зазначено, що за колишніми працівниками податкової міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб, встановлені Законом України "Про Національну поліцію".

Крім того, було внесені зміни у Закон № 2262 де зазначено, що перерахунок раніше призначених пенсій, а саме перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції та податкової міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

У п. 10 Прикінцевих та перехідних положеннях Закону № 1150 зазначено:

Кабінету Міністрів України:

1) не пізніше трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом:

внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції про внесення змін до Державного бюджету України на поточний рік щодо передбачення видатків, необхідних для утворення та діяльності Бюро економічної безпеки України, зокрема видатків для забезпечення Бюро економічної безпеки України та його територіальних управлінь адміністративними будинками, транспортними засобами, засобами зв`язку і матеріально-технічного забезпечення, спеціальною технікою оперативно-технічних підрозділів, іншим майном;

забезпечити проведення аудиту матеріально-технічних ресурсів, озброєння та спеціальних засобів Державної фіскальної служби України та їх передачу Бюро економічної безпеки України;

прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону;

забезпечити перегляд міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону;

2) не пізніше восьми місяців з дня набрання чинності цим Законом забезпечити ліквідацію Державної фіскальної служби України;

3) через один рік з дня оголошення про початок діяльності Бюро економічної безпеки України подати до Верховної Ради України звіт про ефективність впровадження цього Закону із зазначенням показників, на основі яких здійснено оцінку ефективності впровадження цього Закону, та методів їх одержання.

Відтак Кабінет Міністрів України обов`язано прийняти нормативно правові акти, що випливають із цього Закону.

Водночас, станом на день звернення позивача з даним позовом, Урядом відповідних нормативно правових актів не прийнято, та вимоги Закону № 1150 виконано не було, що свідчить про протиправну бездіяльність Кабінету Міністрів України.

Щодо реалізації права позивача, як колишнього працівника податкової міліції на перерахунок пенсії, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2021 № 761 «Про внесення зміни в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 № 85» (далі - Постанова № 761) внесено зміни в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 № 85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів» та виключено ДФС з переліку органів виконавчої влади.

На виконання Постанови № 761, співробітники ДФС та її територіальних органів, у тому числі, які входили до складу комісії з реорганізації ДФС, станом на 31.12.2021 були вивільнені, а ДФС та її територіальними органами припинено виконання функцій центрального органу виконавчої влади.

Оскільки Кабінетом Міністрів України не було внесено зміни до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно Закону № 2262, затвердженого Постановою № 45, Пенсійним фондом України 02.03.2023 було прийнято Постанову № 10-1 «Про внесення змін до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Слід наголосити, що прирівнювання посад колишніх працівників податкової міліції, до посад поліцейських не передбачено жодним нормативно правовим актом.

Пунктом 3 Порядку проведення перерахунку пенсії, призначених відповідно до Закону № 2262, затвердженого Постановою № 45 встановлено, що довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії видаються державним органом, з якого особу було звільнено зі служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.

У разі ліквідації органів уповноважених видавати зазначені довідки вони видаються правонаступниками, таких органів, а в разі їх відсутності державний органом, визначеними відповідними актами Кабінету Міністрів України.

Підсумовуючи вищевикладене суд констатує, що станом на час звернення позивача до суду, відсутній уповноважений структурний підрозділ, на який покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних документів для перерахунку пенсій колишнім співробітникам податкової міліції (довідок про грошове забезпечення).

Крім того, не внесено відповідні зміни до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно Закону № 2262, затвердженого Постановою № 45.

В постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 464/5990/16-а суд дійшов до висновку, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Суд наголошує, що бездіяльність Кабінету Міністрів України, в даному випадку є протиправною, оскільки полягає у не вчиненні ним юридично значущих дій, а саме визначення уповноваженого органу на який буде покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсію, необхідні документи для перерахунку пенсій звільненим працівникам податкової міліції та забезпеченні прийняття нормативно-правого акту, яким буде внесено зміни до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262, затвердженого Постановою № 45.

Венеціанська комісія у своїй доповіді від 04.04.2011 «Верховенство права» вказала, що правова визначеність є елементом верховенства права та є істотно важливою для питання довіри до судової системи. Аби досягти цієї довіри, держава повинна зробити текст закону легко доступним, закон має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку.

Як вказав Європейський Суд у рішенні у справі «Ольссон проти Швеції», норма національного закону не може розглядатися як право, якщо її не сформульовано з достатньою точністю так, щоб громадянин мав змогу, якщо потрібно, з відповідними рекомендаціями, до певної міри передбачити наслідки своєї поведінки.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії» та ін).

Крім того, Європейський суд зазначає, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України», «Кантоні проти Франції»).

Щодо твердження відповідача щодо відсутності з його боку бездіяльності з незабезпечення ліквідації ДФС є помилковими, оскільки позивач наголошує на протиправній бездіяльності з боку Уряду саме щодо не визначення уповноваженого органу, на який би було покладено функції з підготовки та подання до відповідних органів, що призначають пенсію, необхідних документів для перерахунку пенсії колишнім співробітникам податкової міліції.

Щодо порушено права позивача, суд зазначає наступне.

У світлі спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що є доречно за аналогією застосування положення ч. 2 ст. 264 КАС України та вказати, що право оскаржувати нормативно правові акти, бездіяльність щодо його неприйняття мають особи щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин у яких буде застосовано цей акт або може бути застосовано у разі його прийняття.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 08.12.2022 у справі № 640/20392/20.

Також суд наголошує, що у розмінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Такого висновку дійшов також Верховний Суд в постанові від 28.05.2020 у справі № 910/7164/19.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції).

Так, в рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Частина 1 ст. 44 Закону № 794 передбачає, що Міністр України зокрема: забезпечує виконання Програми діяльності Кабінету Міністрів України, формування та реалізацію державної політики, виконання інших покладених на Кабінет Міністрів України завдань і повноважень у відповідній сфері; спрямовує та координує діяльність відповідних центральних органів виконавчої влади; вносить на розгляд Кабінету Міністрів України: подає на розгляд Кабінету Міністрів України проекти законів, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, розробником яких є міністерство чи центральні органи виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується ним.

Наведене свідчить, що Кабінет Міністрів України, у тому числі в особі відповідного Міністра, у межах повноважень зобов`язаний спрямовувати і координувати роботу відповідних міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, з метою виконання законів України, зокрема у сфері спірних правовідносин.

Разом з тим, у справі відсутні будь-які докази вжиття заходів на виконання п. 10 Прикінцевих та перехідних положеннях Закону № 1150 саме Кабінетом Міністрів України.

Суд також звертає увагу, що ч. 3 ст. 50 Закону № 794 передбачає, що проекти актів Кабінету Міністрів України можуть також вноситися в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України Прем`єр-міністром України, Першим віце-прем`єр-міністром України, віце-прем`єр-міністрами України, а також міністром, який не очолює міністерство.

Крім того, невиконання чи неналежне виконання процедури погодження та прийняття нормативно-правового акта не звільняє Уряд від обов`язку покладеного Законом № 1150, забезпечити прийняття нормативно-правового акта щодо визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам податкової міліції.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Як передбачає ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд; у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, враховуючи доведену бездіяльність, з метою належного захисту прав позивача Кабінет Міністрів України належить зобов`язати покладені на нього функції та визначити уповноважений орган виконавчої влади стосовно пенсіонерів (співробітників) податкової міліції та внести відповідні зміни до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно Закону України Про пенсійне забезпечення, осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45.

Також, суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України, відповідно до п. 58 якого суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати йому не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати бездіяльність Кабінету Міністрів України протиправною щодо не визначення уповноваженого органу виконавчої влади стосовно пенсіонерів (співробітників) податкової міліції на підставі «Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45.

Зобов`язати Кабінет Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2; ідентифікаційний код відсутній) визначити уповноважений орган виконавчої влади стосовно пенсіонерів (співробітників) податкової міліції та внести відповідні зміни до «Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення, осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий - суддя Головенко О.Д.

Судді: Колеснікова І.С.

Перепелиця А.М.