Справа № 460/5314/24
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2025-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 січня 2025 року м. РівнеСправа №460/5314/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач-1) Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач-2), у якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 за №28 від 28.11.2023 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком;

зобов`язати відповідача-2 призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком, з врахуванням наявного страхового стажу згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 12.01.1986, починаючи з дати звернення за призначенням пенсії, а саме із 23.11.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.09.2023 позивачу виповнилося 60 років, у зв`язку з чим він звернувся до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії за віком. Рішенням відповідача-1 відмовлено у призначенні такої пенсії з підстав відсутності необхідної кількості страхового стажу 30 років. Водночас, в спірному рішенні органом Пенсійного фонду зазначено, що до страхового стажу не враховано трудову книжку НОМЕР_1 , дата заповнення 12.01.1986, оскільки на першій сторінці трудової книжки зазначено прізвище « ОСОБА_2 », що не відповідає прізвищу « ОСОБА_3 » згідно паспорту. Окрім того, період роботи в колгоспі ім. Енгельса з 01.10.1985 по 12.01.1986 згідно із записами трудової книжки б/н, дата заповнення 03.05.1980, оскільки відсутня довідка про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві. Обґрунтовуючи протиправність спірного рішення в частині незарахування до страхового стажу періоду роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 , позивач вказав, що він не може бути позбавленим права на включення при обрахунку загального стажу періодів роботи лише через неточність записів трудової книжки, тобто у зв`язку з обставинами, що виникли не з його вини, та на які він не міг вплинути. Окрім того, у позивача відсутня будьяка можливість в інший спосіб підтвердити свій страховий стаж. Позивач вважає протиправними дії відповідача-1 щодо відмови в призначенні пенсії за віком, а оспорюване рішення протиправним, внаслідок чого порушено гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 23.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено строк для подання відповідачами відзиву на позовну заяву.

Відповідач-1 подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зокрема, зазначив, що статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року, а починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років. 23.11.2023 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком. Покликаючись до положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, відповідач-1 зазначив, що всупереч положенням вказаних Інструкцій на першій сторінці трудової книжки позивача НОМЕР_1 наведено прізвище « ОСОБА_2 », тоді як згідно паспорту прізвище позивача « ОСОБА_3 ». В зв`язку з чим, до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи згідно із записами даної трудової книжки. Крім того, до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи в колгоспі ім. Енгельса з 01.10.1985 по 12.01.1986 згідно записів трудової книжки без номера, дата заповнення 03.05.1980, оскільки позивачем не надано довідку про встановлений і вироблений мінімум трудової участі в колективному господарстві. Таким чином, на момент звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж позивача, обчислений згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, трудової книжки та інших додатково наданих документів складає 29 років 01 місяць 25 днів, що є меншим за необхідний. Вважає, що діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач-2 подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зокрема, зазначив, що згідно зі статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу не менше 30 років - з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 рік. Таким чином, однією з умов призначення пенсії за віком є наявність страхового стажу 30 років. Вік позивача становить 60 років. Страховий стаж позивача становить 29 років 01 місяць 25 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано трудову книжку НОМЕР_1 , дата заповнення 12.01.1986, оскільки на першій сторінці трудової книжки зазначено прізвище ОСОБА_2 , що не відповідає прізвищу ОСОБА_3 згідно паспортних даних. Відповідно до наданої трудової книжки НОМЕР_1 , на першій (титульній) сторінці прізвище позивача не відповідає його паспортним даним. Оскільки записи у трудову книжку НОМЕР_1 внесено з порушенням вимог вищевказаної Інструкції, то немає підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи на підставі відомостей даної трудової книжки. Також, не враховано період роботи в колгоспі ім. Енгельса з 01.10.1985 по 12.01.1986 згідно із записами трудової книжки б/н, дата заповнення 03.05.1980, оскільки відсутня довідка про встановлений і вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві. Зауважив, що для зарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі з 19.02.1992 по 03.06.1993 необхідно надати уточнюючу довідку про кількість фактично відпрацьованих вихододнів, встановлений мінімум участі в господарстві, видані на підставі первинних документів, а також довідку про перейменування/реорганізацію колгоспу. Враховуючи вищенаведене, прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування через відсутність необхідного страхового стажу 30 років. Вважає, що ГУ ПФУ в Тернопільській області прийнято правомірне рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23.11.2023 звернулася до ГУ ПФУ в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 28.11.2023 №28 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідної кількості страхового стажу 30 років. Вік заявника 60 років. Страховий стаж позивача становить 29 років 01 місяць 25 днів. Зазначено, що до страхового стажу не враховано трудову книжку НОМЕР_1 , дата заповнення 12.01.1986, оскільки на першій сторінці трудової книжки зазначено прізвище « ОСОБА_2 », що не відповідає прізвищу « ОСОБА_3 » згідно паспорту. Окрім того, період роботи в колгоспі ім. Енгельса з 01.10.1985 по 12.01.1986 згідно із записами трудової книжки б/н, дата заповнення 03.05.1980, оскільки відсутня довідка про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві.

Вважаючи таке рішення органу Пенсійного фонду протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі Закон №1058-ІV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (ч. 4 ст. 26 Закону №1058-ІV).

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

До набрання чинності Закону №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII), відповідно до статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Так, для призначення позивачу пенсії за віком органом Пенсійного фонду зараховано страхового стажу 29 років 1 місяць 25 днів, який з урахуванням ч. 1 ст. 26 Закону №1058-ІV є недостатнім для призначення позивачу пенсії в 2023 році.

При цьому, згідно з оспорюваним рішенням, до страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи з 01.10.1985 по 12.01.1986 та з 12.01.1986 по 10.02.1987.

Перевіряючи правомірність незарахування до загального страхового стажу позивача періоду його роботи з 12.01.1986 по 10.02.1987 (1 рік 0 місяців 30 днів), суд встановив та врахував таке.

У спірному рішенні відповідач-1 зазначив, що за доданими документами до страхового стажу не враховано трудову книжку НОМЕР_1 , дата заповнення 12.01.1986, оскільки на першій сторінці трудової книжки зазначено прізвище « ОСОБА_2 », що не відповідає прізвищу « ОСОБА_3 » згідно з паспортними даними.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №637).

Згідно з п. 1 Порядку №637 Основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

З аналізу наведених правових норм слідує, що документами, які підтверджують періоди роботи особи для зарахування до її страхового стажу, є трудова книжка із записом про характер виконуваної роботи, а у разі відсутності в трудовій книжці таких відомостей - довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, чи містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Для визначення страхового стажу позивачем при зверненні до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії від 23.11.2023 було надано, зокрема, трудову книжку серії НОМЕР_1 (дата заповнення 12.01.1986), в якій наявні такі записи:

- 12.01.1986 прийнятий на роботу робітником в бригаду №3 с. Дроздинь радгоспу «Старосільський». Підстава: наказ №65 від 12.01.1986 (запис №1);

- 10.02.1987 звільнений з роботи робітника за власним бажанням. Підстава: наказ №71 від 10.02.1987 (запис №2).

Інших записів така трудова книжка не містить.

Будь-яких виправлень чи неточностей вищевказані записи не містять.

Разом з тим, на титульному аркуші вказаної трудової книжки прізвище та ім`я її власника зазначено « ОСОБА_4 », в той час, як згідно з паспортом серії НОМЕР_2 , виданим 17.11.1998 Прилуцьким РВ УМВС України в Чернігівській області, прізвище та ім`я позивача « ОСОБА_1 ».

На момент заповнення трудової книжки серії НОМЕР_1 (12.01.1986), а також внесення до неї записів за період з 12.01.1986 по 10.02.1987 діяв Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженою постановою Державного комітету ради міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 09.07.1958 №620, та Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (далі- Інструкція №162).

Згідно з абз.1 п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Записи виконуються акуратно, перовою або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору (абз. 3 п. 2.3 Інструкції №162).

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5 Інструкції №162).

У разі потреби адміністрація підприємства видає робітникам та службовцям на їхнє прохання завірені виписки відомостей про роботу з трудових книжок (пункт 2.6 Інструкції №162).

Якщо підприємство, яке внесло неправильний або неточний запис, ліквідоване, виправлення вносяться правонаступником, а за його відсутності - організацією, що вище стоїть, якій було підпорядковане ліквідоване підприємство (пункт 2.7 Інструкції №162).

Відповідно до пункту 2.12 Інструкції №162 зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові та дату народження проводяться адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорти, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) та з посиланням на номер та дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рисою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження та записуються нові дані.

Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 (далі Інструкція №58), яка діє і на даний час.

При цьому, пунктом 2.8 Інструкції №58 визначено, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Таким чином, будь-які виправлення записів в трудовій книжці не допускаються, а зроблений неправильний запис має бути змінений на правильний відповідно до вимог Інструкції №58 власником або уповноваженим ним органом підприємства, а в разі ліквідації підприємства його правонаступником, а за його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Як встановлено судом з наданої позивачем до позовної заяви копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , на титульному аркуші прізвище та ім`я « ОСОБА_4 » закреслено однією рисою і нижче записано прізвище та ім`я « ОСОБА_1 ». На внутрішній стороні обкладинки записано: «Прізвище ОСОБА_2 змінено на ОСОБА_1 згідно паспорта НОМЕР_2 виданий Прилуцьким РВ УМВС України в Чернігівській області». Запис скріплено підписом сільського голови Миколи Маринича та печаткою Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області.

При цьому, дати здійснення такого запису не вказано.

В позовній заяві позивач не вказує, чому саме сільський голова Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області здійснив виправлення прізвища та імені в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , а не уповноважена особа радгоспу «Старосільський», а в разі його ліквідації підприємства правонаступника, а за його відсутності облархівом.

Крім того, суд зауважує, що сільський голова не є тією особою, яка відповідно до пункту 2.8 Інструкції №58 уповноважена на внесення виправлень в трудову книжку.

Більше того, як встановлено судом з матеріалів справи, при зверненні позивача до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії від 23.11.2023, ним до такої заяви долучено копію трудової книжки серії НОМЕР_1 (дата заповнення 12.01.1986) без внесення до неї вищевказаних виправлень сільським головою Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області, а тому твердження позивача про те, що на титульній сторінці «спірної» трудової книжки міститься запис про виправлення прізвища « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » не заслуговують на увагу.

Оскільки надана органу Пенсійного фонду копія трудової книжки НОМЕР_1 не містила виправлень в прізвищі та імені її власника, які є відмінними від прізвища та імені позивача, а надана суду копія такої трудової книжки не містить виправлень, засвідчених підписом та печаткою уповноваженої на це особи, то вказана трудова книжка не може вважатися такою, що належить позивачу у цій справі - ОСОБА_1 .

Суд зауважує, що в адміністративному судочинстві обставини, які є предметом доказування учасників справи, повинні бути підтвердженні належними (ст. 73 КАС України), допустимими (ст. 74 КАС України), достовірними (ст. 75 КАС України) та достатніми доказами (ст. 76 КАС України).

Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналіз вказаної правової норми свідчить про те, що учасник судового процесу - суб`єкт владних повноважень повинен доводити правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності виключно в адміністративних справах про їх оскарження. Водночас, інший учасник судового процесу не позбавлений обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги чи заперечення. Тобто обов`язок доказування в адміністративному процесі не покладено виключно на суб`єкта владних повноважень, а розподілений в залежності від вимог та заперечень.

У даному випадку обов`язок доказування правомірності оспорюваного рішення (дій, бездіяльності) дій належить відповідачу, в той час як позивач зобов`язаний підтвердити належними та допустимими доказами обставини, які стали підставою для звернення до суду з позовом щодо оскарження такого рішення (дій, бездіяльності).

Як зазначалося судом вище по тексту цього рішення, згідно з п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

В супереч викладеному, для підтвердження трудового стажу позивачем органу Пенсійного фонду не було надано жодних інших документів, які б підтверджували його трудову діяльність в радгоспі «Старосільський» у період з 12.01.1986 по 10.02.1987.

При цьому, покликання позивача на практику Верховного Суду, сформовану за наслідками розгляду справ №677/277/17 та №687/975/17, згідно з якою «…чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника…», суд не приймає до уваги, оскільки це стосується спорів щодо записів, зроблених у трудовій книжці, власником якої є зазначена в ній особа та яка звернулася до суду за захистом порушеного права - позивач. Проте, в даному випадку обставини належності позивачу трудової книжки серії НОМЕР_1 (дата заповнення 12.01.1986) не знайшли свого підтвердження в матеріалах судової справи.

Окрім цього, суд вважає необхідним звернути увагу на таке.

З наданих відповідачами доказів суд встановив, що в електронній пенсійній справі на ім`я (російською мовою) " ОСОБА_5 " 1963 року народження, наявна трудова книжка (без номера), дата заповнення 03.05.1980. В такій трудовій книжці перший запис про прийняття на роботу датований 28.04.1980, а останній - 03.01.2023.

В цій трудовій книжці наявні записи, зокрема:

№ 6 - про звільнення з 12.01.1986 з колгоспу ім. Енгельса

№ 7 - про прийняття на роботу з 10.02.1987 в будівельно-монтажне управління № 13.

Суд зауважує, що спірний період роботи позивача в радгоспі «Старосільський» з 12.01.1986 по 10.02.1987 згідно з записами в трудовій книжці НОМЕР_1 , дата заповнення 12.01.1986, - очевидно є періодом між записами про звільнення та прийняття на роботу (записи № 6 та № 7) в трудовій книжці, дата заповнення 03.05.1980, з накладенням дат прийняття на роботу та звільнення в двох трудових книжках.

Суд підкреслює, що ні положеннями Інструкції №162, ні положеннями Інструкції № 58 не передбачено випадків оформлення працівнику двох чи більше трудових книжок. Законодавець визначив, що в разі втрати трудової книжки роботодавець за попереднім місцем роботи за заявою працівника повинен видати дублікат трудової книжки; при необхідності трудова книжка може бути доповнена вкладкою.

За обставинами цієї справи відсутні будь-які підстави вважати, що трудова книжка позивача датою заповнення 03.05.1980 була втрачена, адже в такій трудовій книжці записи велися послідовно за хронологією до 03.01.2023. Отже підстави для оформлення позивачу трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 12.01.1986, - відсутні.

Зазначені обставини об`єктивно ставлять під сумнів належність трудової книжки НОМЕР_1 позивачу та достовірність відображених у ній відомостей.

Враховуючи викладене, суд вважає, що період роботи позивача в радгоспі «Старосільський» з 12.01.1986 по 10.02.1987 (1 рік 0 місяців 30 днів) не підтверджений належними та допустимими доказами, а тому органом Пенсійного фонду обґрунтовано не зарахований такий період до страхового стажу позивача.

Щодо незарахування до загального страхового стажу позивача періоду його роботи з 01.10.1985 по 12.01.1986 (3 місяці 12 днів), суд зазначає таке.

За змістом спірного рішення підставою для незарахування відповідачем-1 вказаного періоду роботи позивача до страхового стажу слугувало те, що відсутня довідка про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві в колгоспі ім. Енгельса.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Отже, законодавець передбачив зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок.

Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

У разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю в такому порядку: загальна кількість відпрацьованих людиноднів ділиться на 25,4 (роз`яснення Мінпраці від 17.05.1992 № 17).

Згідно зі ст. 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310 (далі - Основні Положення №310).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень №310 трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень №310).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень №310 всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Встановлений взірець трудової книжки колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (пункт 8 Основних Положень №310).

З наявної у матеріалах справи копії трудової книжки б/н (дата заповнення 03.05.1980), суд встановив, що:

- 01.10.1985 прийнятий в члени колгоспу ім. Енгельса Братського району Миколаївської області на посаду слюсаря. Підстава: наказ №9 від 09.10.1985 (запис №5);

- 12.01.1986 звільнений згідно із заявою за власним бажанням. Підстава: наказ №1 від 10.01.1986 (запис №6).

Будь-яких виправлень чи неточностей вищевказані записи не містять.

Разом з тим, трудова книжка не містить відомостей про трудову участь позивача (прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання) відповідно до п. 5 Основних Положень №310.

Як зазначалося судом вище по тексту судового рішення відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

За змістом п. 24 Порядку №637 для підтвердження стажу роботи приймаються лише ті відомості про період роботи, що внесені до довідки на підставі документів, або відповідно до вимог цього Порядку.

Довідки, видані колгоспами при залишенні членом колгоспу роботи, а також довідки, видані в більш пізній період колгоспами, які згодом припинили свою діяльність, можуть братися до уваги й тоді, коли вони не містять підстав видачі.

Разом з тим, матеріали пенсійної справи та матеріали судової справи не містять документів на підтвердження характеру виконуваної позивачем роботи в колгоспі ім. Енгельса Братського району Миколаївської області у період з 01.10.1985 по 12.01.1986 (3 місяців 12 днів), що позбавляє орган Пенсійного фонду можливості правильно обрахувати та зарахувати позивачу страховий стаж.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що органом Пенсійного фонду обґрунтовано не зараховано такий період до страхового стажу позивача.

Крім того, суд зауважує, що за змістом позовної заяви питання незарахування відповідачем-1 періоду роботи позивача в колгоспі ім. Енгельса Братського району Миколаївської області з 01.10.1985 по 12.01.1986 (3 місяців 12 днів) до страхового стажу не є спірним в межах цієї судової справи; жодних аргументів на обґрунтування позову в цій частині позивачем не наведено.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується наявність у позивача загалом 29 років 1 місяць 25 днів страхового стажу.

Оскільки на момент звернення до органу Пенсійного фонду (23.11.2023) у позивача відсутній необхідний страховий стаж 30 років, то він не набув права на призначення пенсії за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №1058-ІV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років.

Враховуючи вимоги Закону №1058-ІV та наявності у позивача страхового стажу 29 років 1 місяць 25 днів, право на призначення пенсії за віком за документами, наданими до заяви про її призначення від 23.11.2023, позивач набуває в 63 роки (ч. 2 ст. 26 Закону №1058-ІV).

При цьому, суд звертає увагу позивача, що надане до матеріалів позовної заяви посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), серії НОМЕР_3 , видане 10.01.1993 Чернігівською обласною державною адміністрацією, надає йому на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку (з одночасним зниженням страхового стажу на відповідну кількість років) відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Однак позивач при зверненні до органу Пенсійного фонду 23.11.2023 не скористався своїм правом як громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, а звернувся на загальних підставах призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058-ІV.

Таким чином, суд доходить переконання, що відповідач-1 правомірно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком з підстав відсутності у нього необхідного страхового стажу.

В розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Суд зазначає, що ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які у даному випадку відсутні.

З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи результати судового розгляду справи, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, Тернопільська обл., 46001. ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Повний текст рішення складений 24 січня 2025 року.

Суддя Н.О. Дорошенко