Справа № 440/2501/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 р. Справа № 440/2501/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, м. Полтава,, по справі № 440/2501/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №03 від 30.01.2024 про відмову в призначенні пенсії;

- зобов?язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком №2 періоди роботи оператором товарним на АТ «Укртатнафта», ПАТ «Укртатнафта» з 15 лютого 2008 року по 11 травня 2008 року та з 15 травня 2008 року по 22 жовтня 2019 року;

- зобов?язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 з 24 січня 2024 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Позовні вимоги обґрунтувала посиланням на те, що вона досягла віку 51 рік, має безперервний трудовий стаж 29 років 01 місяць 18 днів, з якого понад 8 років фактична зайнятість упродовж повного робочого дня у шкідливих та важких умовах за списком №2, а тому має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення статті 13 названого Закону зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. О. Борисенка, буд. 7, м.Рівне, Рівненська область, ) про визнання протиправним та скасування рішення задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №03 від 30.01.2024 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов?язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи на пільгових умовах за Списком №2 з 15 лютого 2008 року по 11 травня 2008 року та з 15 травня 2008 року по 22 жовтня 2019 року на посаді оператора товарного в акціонерному товаристві «Укртатнафта».

Зобов?язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.01.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) та п. б ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, а також із зарахуванням до пільгового стажу період роботи на пільгових умовах за Списком №2 з 15 лютого 2008 року по 11 травня 2008 року та з 15 травня 2008 року по 22 жовтня 2019 року на посаді оператора товарного в акціонерному товаристві «Укртатнафта» та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом по даній справі.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривен двадцять копійок).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 у справі № 440/2501/24 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що за доданими документами до пільгового стажу ОСОБА_2 не зараховано періоди роботи за Списком № 2 згідно довідок від 03.10.2023 № 4/162 , № 4/163 видані ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «УКРТАТНАФТА» (ПАТ «УКРТАТНАФТА»), оскільки в електронній пенсійній справі відсутні накази про атестацію робочих місць та додатки до наказів, які зазначені в пільговій довідці. Зазначив, що в управління відсутні усі підстави для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, оскільки на момент звернення позивач не досягла встановленого віку 55 років що передбачено пунктом 2 частини 2 ст. 114 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивачем не надано до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.

На підставі положень п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджено копією паспорта громадянина України.

24.01.2024 ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (список №2).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №03 від 30.01.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з огляду на недосягнення нею пенсійного віку та відсутністю пільгового стажу, визначеного підпунктом 2 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування». Вказано, що за доданими документами до пільгового стажу не зараховано періоди роботи за Списком № 2 згідно довідок від 03.10.2023 № 4/162, № 4/163 видані ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «УКРТАТНАФТА» ( ПАТ «УКРТАТНАФТА»), оскільки в електронній пенсійній справі відсутні накази про атестацію робочих місць та додатки до наказів, які зазначені в пільговій довідці.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач оскаржила його до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про зобов?язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 24.01.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) та у відповідності п. б ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII, а також із врахування спірного періоду до пільгового стажу позивача за Списком №2 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом по даній справі.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду в частині задоволення позовних вимог.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов?язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

У пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

На час звернення позивача із відповідною заявою до відповідача щодо призначення пенсії на пільгових умовах чинними є Закон «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV і Закон «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ, які регулюють одні і ті ж правовідносини.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

09.07.2003 року було ухвалено Закон України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».

03.10.2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким Закон України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-І, який передусім, у контексті предмету спору, містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту на пільгових умовах пенсія за віком призначається: … працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Також зазначена норма передбачає зміст ідентичний пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» щодо підвищення на 5 років стажу роботи, який дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.

За конституційним поданням народних депутатів України Закон України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» перевірявся на відповідність Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 у справі 1-5/2018(746/15) (далі Рішення № 1-р/2020) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, зазначила наступне:

«Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв?язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов?язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов?язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV».

Судом встановлено, що датою народження позивача є ІНФОРМАЦІЯ_1 , відтак, станом на час подання заяви про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 позивачу виповнилося 51 рік.

За таких обставин, враховуючи сформовану судову практику, доводи відповідача про те, що позивач не досягла віку, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників не можна визнати обґрунтованими.

Відтак, колегія суддів зазначає, що в спірному рішення відповідачем безпідставно зазначено про те, що пільгова пенсія підлягає призначенню відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 144 Закону №1058-ІV, а у позивача право на пенсію на даний час відсутнє право на пенсію, оскільки при розгляді заяви позивача застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для зарахування пільгового стажу ОСОБА_2 періодів роботи за Списком № 2 згідно довідок від 03.10.2023 № 4/162 , № 4/163, оскільки в електронній пенсійній справі відсутні накази про атестацію робочих місць та додатки до наказів, які зазначені в пільговій довідці, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Матеріалами справи, зокрема, копією трудової книжки позивача НОМЕР_1 (а.с. 18-22), підтверджується, що позивач з 15 лютого 2008 року по 11 травня 2008 року та з 15 травня 2008 року по 22 жовтня 2019 року працювала на посаді оператора товарного, але зазначені періоди включено лише до загального стажу позивача. Крім того, про роботу позивача на посадах, які передбачені Списком №2, відображено та зазначено в трудовій книжці позивача, а також довідкою АТ «Укртатнафта» від 03.10.2023 (а.с. 16).

Постановою Кабінету Міністрів від 11 березня 1994 р. №162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» (чинної на час існування спірних правовідносин та, яка втратила чинність на підставі на підставі Постанови КМ №36 (36-2003-п) від 16.01.2003, яка у свою чергу втратила чинність на підставі на підставі Постанови КМ № 461 від 24.06.2016), затверджено Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому передбачені працівники, які працювали на посадах: оператори товарні (Перероблення нафти, газу, газового конденсату, вугілля та сланцю). Отже посади позивача передбачені Списком №2.

Діючим законодавством передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто довідка передбачена у разі відсутності у особи належним чином оформленої трудової книжки, але у даному випадку, трудова книжка відповідачу надана, зауваження щодо її оформлення у відповідача відсутні, періоди роботи зараховано відповідачем до загального стажу.

Крім того, слід зазначити, що в будь-якому випадку, період роботи позивача відповідач зобов?язаний враховувати відповідно до записів в трудовій книжці, а не відмовляти у призначенні пенсії позивачу із зазначенням про відсутність у позивача пільгового стажу роботи.

Матеріалами справи підтверджується, що в довідці від 03.10.2023 зазначено про періоди роботи позивача з 15 лютого 2008 року по 11 травня 2008 року та з 15 травня 2008 року по 22 жовтня 2019 року на посадах, що передбачені Списком №2. При цьому в довідці зазначено про наявність проведеної атестації, в т.ч. і посилання на відповідні накази підприємства (а.с.16).

Колегія суддів зазначає, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442, та розробленими на виконання вказаної постанови методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41.

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а.

Доказів непроведення або несвоєчасного проведення атестації робочих місць власником підприємства відповідач суду не надав.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зарахування відповідачем до пільгового стажу позивача спірний періоди роботи з 15 лютого 2008 року по 11 травня 2008 року та з 15 травня 2008 року по 22 жовтня 2019 року на посаді оператора товарного, оскільки такий стаж підтверджується матеріалами справи, зокрема записами трудової книжки позивача, відповідною довідкою ПАТ «Укртатнафта».

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності зобов?язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 24.01.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) та у відповідності п. б ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII, а також із врахування спірного періоду до пільгового стажу позивача за Списком № 2 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом по даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов??язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов?язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов?язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов?язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 по справі № 440/2501/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді С.П. Жигилій Л.В. Любчич