Справа № 520/34553/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2025-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

24.01.2025 р. справа №520/34553/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 287 КАС України справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до третя особаВідділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі за текстом - відповідач, суб"єкт владних повноважень, владний суб`єкт, адміністративний орган, орган публічної адміністрації), - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області,
провизнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про визнання протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Шарової Д.В. Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження від 05.12.2024 у виконавчому провадженні №75114316.

Аргументуючи цю вимогу зазначив, що рішення Харківського окружного адміністративного суду 24.09.2021 року по справі № 520/14936/21 у повному обсязі не виконано, отже відсутні правові підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа за цим рішенням суду.

Відповідач, який був сповіщений про розгляд справи завчасно та у передбачений процесуальним законом спосіб, не виконав обов`язку із подання відзиву та доказів в обґрунтування незгоди із позовом.

Третя особа, яка була сповіщена про розгляд справи завчасно та у передбачений процесуальним законом спосіб, жодних процесуальних документів до суду не направила.

Оскільки вжиті окружним адміністративним судом діючі механізми з`ясування об`єктивної істини за власною ініціативою безвідносно до доводів сторін та процесуальної поведінки учасників спору призвели до надходження до матеріалів справи сукупності доказів, обсяг яких повно та всебічно висвітлює обставини спірних правовідносин, то спір підлягає вирішенню на підставі матеріалів справи, а тому суд, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

У межах справи №520/14936/21 заявником були заявлені вимоги про: 1) визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо перерахунку позивачу пенсії за вислугою років щодо її розміру - 60% місячної заробітної плати з обмеженням максимального розміру на підставі довідки Харківської обласної прокуратури від 20.11.2020 №21-184; 2) скасування рішення №3 від 18.12.2020 відділу перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з цього питання; 3) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії позивача за вислугою років у розмірі 90% місячної заробітної плати без обмежень її максимального розміру на підставі довідки Харківської обласної прокуратури від 20.11.2020 №21-184 з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії, а саме з 1 жовтня 2020 року.

Отже, заявник ініціював спір з приводу здійснення перерахунку пенсії за вислугою років у розмірі 90% місячної заробітної плати без обмежень її максимального розміру на підставі довідки Харківської обласної прокуратури від 20.11.2020 №21-184.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 р. у справі №520/14936/21 (з урахуванням ухвал від 20.10.2021р. та від 11.08.2022р. про виправлення описки) позов було задоволено частково; визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугою років щодо її розміру - 60% місячної заробітної плати з обмеженням максимального розміру на підставі довідки Харківської обласної прокуратури від 20.11.2020 №21-184; скасовано рішення №3 від 18.12.2020 відділу перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Харківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.12.2020 про перерахунок пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 12.07.2001; в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Отже, у межах справи №520/14936/21 судом не приймалось рішення про обтяження суб"єкта владних повноважень обов"язком перерахувати заявнику пенсію відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 12.07.2001 у розмірі 90% місячної заробітної плати без обмежень її максимального розміру на підставі довідки Харківської обласної прокуратури від 20.11.2020 №21-184.

Рішення суду у справі №520/14936/21 не містить також і вказівки про обтяження суб"єкта владних повноважень прийняти рішення по суті звернення зацікавленої особи з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, як то передбачено абз.2 ч.4 ст.245 КАС України.

Також рішення суду у справі №520/14936/21 не містить взагалі жодних мотивів про визнання за заявником права на перерахунок пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 12.07.2001 у розмірі 90% місячної заробітної плати без обмежень її максимального розміру на підставі довідки Харківської обласної прокуратури від 20.11.2020 №21-184.

Натомість, рішення суду у справі №520/14936/21 грунтується виключно на доводі про те, що суб"єкт владних повноважень не обгрунтував неможливості проведення перерахунку пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 12.07.2001 у розмірі 90% місячної заробітної плати без обмежень її максимального розміру на підставі довідки Харківської обласної прокуратури від 20.11.2020 №21-184.

Рішення суду набрало законної сили 04.02.2022р. та 05.04.2024р. було видано виконавчий лист.

За цим виконавчим листом 27.05.2024р. державним виконавцем Відділу була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №75114316.

24.10.2024 року державним виконавцем з метою виконання рішення суду в повному обсязі направлено вимогу до ГУ ПФУ в Харківській області задля отримання інформації про виконання рішення суду у повному обсязі.

24.10.2024 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду в повному обсязі, зобов?язано ГУ ПФУ в Харківській області виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Листом від 25.11.2024 № 2000-0307-8/204755 ГУ ПФУ повідомило виконавця, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 року по справі №520/14936/21 було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 15.12.2020 року та прийнято рішення від 05.07.2023р. №93.

Згідно з вказаним рішенням заявник отримує призначену у порядку ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 12.07.2001 з 02.09.2004р.

На підставі рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 05.10.2016р. у справі №638/889/16а було здійснено перерахунок пенсії заявника у порядку ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 12.07.2001 у розмірі 90% заробітної плати за довідкою прокуратури Харківської області від 09.02.2016р. №18-70.

Розмір пенсії після перерахунку було визначено суб"єктом владних повноважень у - 17.699,16грн.

Суд наголошує, що у межах справи №520/14936/21 заявником було ініційовано спір про спонукання суб"єкта владних повноважень до проведення перерахунку пенсії у порядку ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 12.07.2001 з 01.10.2020 року.

У рішенні суб"єкта владних повноважень від 05.07.2023р. №93 неможливість проведення перерахунку пенсії у порядку ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 12.07.2001 з 01.10.2020 року обгрунтована втратою чинності даною нормою закону у зв`язку із набуттям чинності ст.86 Закону України від 14.10.2014р. №1697-VII "Про прокуратуру".

Постановою Старшого державного виконавця Відділу від 05.12.2024р. по ВП №75114316 було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/14936/21 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Як достеменно з"ясовано судом, підставою для вчинення саме такого управлінського волевиявлення послугувало фактичне судження суб"єкта владних повноважень про те, що рішення суду у справі №520/14936/21 виконано боржником.

Стверджуючи про протиправність оскарженого рішення суб"єкта владних повноважень у формі постанови про закінчення виконавчого провадження, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Суть спору полягає у вирішенні питання стосовно існування у суб"єкта владних повноважень достатніх підстав для вчинення управлінського волевиявлення з приводу закінчення виконавчого провадження. У цьому контексті суду необхідно дати відповіді на питання, зокрема: 1) чи були здійснені відповідачем вичерпні заходи з примусового виконання рішення суду; 2) з яких мотивів та фактичних даних виходив суб"єкт владних повноважень під час формування власного висновку про виконання рішення суду; 3) чи відображені у тексті рішення суб"єкта владних повноважень достатні фактичні підстави та вірні юридичні мотиви вчинення оскарженого управлінського волевиявлення.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 ч.2 ст.129 Конституції України встановлено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту КАС України), судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 02.06.2016 №1404-VІІІ "Про виконавче провадження" (далі за текстом - Закон України №1404-VІІІ).

Відповідно до ст.1 Закону України №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Перелік заходів примусового виконання рішень (тобто виконавчих документів) окреслений законодавцем у ст.10 Закону України №1404-VIII і за приписами цієї статті є невичерпним.

Відповідно до ч.1 ст.18 та п.1 ч.2 ст.18 Закону України №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п.1 ч.3 ст.18 Закону України №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

За приписами п.11 ч.1 ст.39 Закону України №1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Відповідно до ст. 63 Закону України №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст. 75 Закону України №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. Частиною 2 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями ст.2 Закону України №1404-VIII визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад: верховенство права; законність; справедливість, неупередженість, об`єктивність.

Як то указано у ч.1 ст.13 Закону України №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, з огляду на приписи ст.8 Конституції України та вимоги ч.2 ст.2 КАС України текст постанов виконавця повинен містити посилання на правильно застосовані належні норми права та на достатні об`єктивні дані (котрі були здобуті у передбаченому законом порядку та були фізично наявні у розпорядженні суб"єкта владних повноважень на момент вчинення конкретного управлінського волевиявлення) для вчинення конкретного управлінського волевиявлення.

При цьому, суд вважає, що за відсутності прямої вказівки про це у Законі України №1404-VIII вчиненню управлінського волевиявлення виконавця з приводу винесення постанови про застосування штрафу за невиконання рішення без поважних причин або постанови з приводу закінчення виконавчого провадження не обов"язково має перебувати перевірка стану виконання рішення суду у формі виходу державного виконавця за місцем знаходження боржника, але наявні в матеріалах виконавчого провадження документи та відомості в іншій формі фіксації повинні беззаперечно доводити наявність підстав як для застосування штрафу (тобто для кваліфікації поведінки боржника у якості протиправної), так і для закінчення виконавчого провадження (тобто для кваліфікації у даному випадку рішення суду у якості виконаного у повному обсязі).

Як встановлено судом за матеріалами справи, ГУ ПФУ в Харківській області на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 року по справі №520/14936/21 повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 від 15.12.2020 року та призначило пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 року з урахуванням довідки № 21-184 від 20.11.2020 із розрахунку 60 % з урахуванням обмеження максимального розміру пенсії з 01.10.2020 року.

ГУ ПФУ в Харківській області надано рішення №93 від 05.07.2023р. відділу перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг, у якому зазначено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 року по справі №520/14936/21 щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 15.12.2020р. з 01.10.2020р. розмір пенсії склав 17.120,00 грн. Підстав для проведення перерахунку пенсії з 01.10.2020р. на підставі довідки про розмір заробітної плати № 21-184 від 20.11.2020р., виданої прокуратурою Харківської області, в розмірі 90 відсотків від суми вказаної заробітної плати без обмеження максимального розміру немає. Враховуючи зазначене, проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно заяви від 15.12.2020 та довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій від 20.11.2020р. №21-184 станом на 11.09.2020р., виданої Харківською обласною прокуратурою, є недоцільним.

Суд звертає увагу, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 р. у справі №520/14936/21 порушеному праву заявника було надано захист у спосіб зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.12.2020 про перерахунок пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 12.07.2001р.

Суд зазначив, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо ( рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій ).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

З рішення Головного управління Пенсійного фонду України №3 від 18.12.2020 вбачається, що відповідач при розгляді заяви позивача про призначення пенсії не обґрунтував неможливість застосування положення ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" у редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011, з урахуванням того, що внесеними вказаним Законом, а також Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 змінами, на які посилається відповідач, було звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.

Суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії позивача за вислугою років у розмірі 90% місячної заробітної плати без обмежень її максимального розміру на підставі довідки Харківської обласної прокуратури від 20.11.2020 №21-184 з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії, а саме з 1 жовтня 2020 року із зазначенням про те, що для захисту прав позивача в межах правовідносин у сфері соціальної захищеності суд вважає за можливе зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.12.2020 про призначення пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 12.07.2001.

У постанові від 10.12.2020 у справі №580/492/19 Верховний Суд зазначив, що тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 1 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом № 3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 1 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.

Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.

Такий підхід відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" від 06.09.2012 №5207-VI вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений цим Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Зазначені положення Закону №3668-VI та абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

Аналогічний висновок, викладений Верховним Судом у постановах від 27.01.2021 у справі №344/1326/17, від 29.01.2021 у справі №646/6177/17.

З огляду на вищезазначене, суд не знаходить підстав вважати, що рішення суду у справі №520/14936/21 боржником не виконано.

При цьому суд наголошує, що примусове виконання рішення суду здійснюється згідно з виконавчим документом в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 року по справі №520/14936/21 ГУ ПФУ у Харківській було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 15.12.2020 року та вирішено питання про перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 року з урахуванням довідки № 21-184 від 20.11.2020 із розрахунку 60 % з урахуванням обмеження максимального розміру пенсії з 01.10.2020 року.

Суд відмічає, що у рішенні суб"єкта владних повноважень від 05.07.2023р. №93 прийнятно достатньою мірою обгрунтована неможливість проведення перерахунку пенсії у порядку ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 12.07.2001 з 01.10.2020 року з причини втрати чинності даною нормою закону у зв`язку із набуттям чинності ст.86 Закону України від 14.10.2014р. №1697-VII "Про прокуратуру".

Згідно з постановою Верховного Суду від 26.06.2018р. у справі № 686/17309/17 питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України регулюється ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ, який набув чинності 15 липня 2015 року, та є діючою.

У силу правових висновків постанови Верховного Суду від 30.03.2023р. у справі №580/5239/20: 1) до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набрання чинності Законом №1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, оскільки застережень щодо застосування норми, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, Закон №1697-VII не містить та не встановлює окремого порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку раніше призначеної пенсії з урахуванням норми Закону №1789-XII, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках та яка діяла на момент призначення пенсії, тобто одночасного застосування норм, які передбачені різними законами; 2) до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набранням чинності Законом №1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, зокрема частини другої статті 86, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури, а не норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії; 3) згідно із правовою позицією Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду щодо застосування статті 50-1 Закону №1789-ХІІ та статті 86 Закону №1697-VII у аналогічних правовідносинах, висловленою у постанові від 21 грудня 2021 року у справі №580/5962/20 та Верховного Суду від 30 грудня 2021 року у справі №500/101/21 та від 12 січня 2022 року у справі №140/16989/20 на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії стаття 50-1 Закону №1789-ХІІ відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1697-VII у частині перерахунку пенсії втратила чинність. З огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються положення частини другої статті 86 Закону №1697-VII, у силу вимог яких пенсія працівникам прокуратури призначається (перераховується) в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати.

Зміст рішення суб"єкта владних повноважень від 05.07.2023р. №93 узгоджується із суттю викладених вище правових позицій, а тому реально вчинене суб"єктом владних повноважень на виконання рішення суду у справі №520/14936/21 управлінське волевиявлення суб"єкта владних повноважень не суперечить ч.5 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Також суд зважає, що згідно з ч.3 ст.18 Закону України №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).

З викладених вище міркувань суд вважає, що у державного виконавця були відсутні підстави вважати, що рішення Харківського окружного суду адміністративного суду від 24.09.2021 року по справі №520/14936/21 ГУ ПФУ в Харківській області не було виконано в повному обсязі.

Водночас позивач, як особа, на користь якої ухвалено рішення суду, не позбавлений права подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, у порядку, передбаченому ст. 383 КАС України.

Як встановлено судом з Єдиного державного реєстру судових рішень позивач звернувся до суду в межах справи №520/14936/21 із заявою про роз`яснення рішення, в якій просив суд роз`яснити рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/14936/21 від 24.09.2021 року про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.12.2020 про перерахунок пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 12.07.2001 таким чином, що при його виконанні Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області необхідно керуватись редакцією статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ в редакції Закону України Про внесення змін до Закону України "Про прокуратуру" №2663-ІІІ від 12.07.2001 року з застосуванням розрахунку 90 % від заробітної плати (заробітку) визначеного довідкою Харківської обласної прокуратури від 20.11.2020 №21-184.

Ухвалою суду від 30.09.2024р. по справі №520/14936/21, що залишена без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2024р., у задоволенні заяви було відмовлено та зазначено, що повним виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2024 по справі №520/7530/24 буде повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 15.12.2020 про перерахунок пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 12.07.2001 Головним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області.

У постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2024р. по справі №14936/21, якою було переглянуто ухвалу суду першої інстанції від 30.09.2024р. про відмову у роз`ясненні рішення, зазначено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/14936/21 від 24.09.2021 щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 15.12.2020 про перерахунок пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" редакції від 12.07.2001, з урахуванням довідки №21-184 від 20.11.2020, ГУ ПФУ в Харківській області прийнято рішення №93 від 05.07.2023, тобто поставлене заявником питання про роз`яснення рішення суду стосується вже предмету іншого позову та може бути вирішено виключно в рамках нового судового провадження.

Ухвалою суду від 24.12.2024р. по справі №520/14936/21 заяву представника позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в порядку ст. 383 КАС України від 24.09.2021 було залишено без задоволення, оскільки оцінка правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 93 від 05.07.2023 ґрунтується на правовідносинах, дещо відмінних від тих, які були застосовані судом при прийнятті рішення від 24.09.2021р.

Згідно із сформульованими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21 стандартами доказування обставин спору: 1) покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; 2) суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.

Суд відмічає, що у силу ч.4 ст.44, ч.2 ст.78, ч.3 ст.78, п.4 ч.5 ст.160, п.5 ч.5 ст.160, ч.4 ст.161, ч.4 ст.162 КАС України обовязок повідомлення суду усіх обставин справи та підтвердження доводів про існування цих обставин відповідними доказами покладений, насамперед на учасників справи сторони спору.

Окрім того, суд згідно з ч.4 ст.9 КАС України обтяжений законодавцем обовязком встановити обєктивну істину у кожному спорі за власною ініціативою безвідносно до стану виконання учасниками справи сторонами спору згаданого вище процесуального обовязку.

Продовжуючи вирішення спору, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів і наведення у процесуальних документах адекватних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення і безпідставності доводів іншого учасника справи.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, під час реалізації управлінської функції контролю у галузі примусового виконання судових актів із достатньою повнотою установив обставини фактичної дійсності стосовно виконання рішення суду, зміст належної норми права витлумачений вірно, унаслідок чого вчинене управлінське волевиявлення узгоджується як із дійсним змістом нормативного регламентування, так і дійсними обставинами спірних правовідносин.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 29.01.2020р. у справі №814/1460/16 адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах суб"єктом владних повноважень було забезпечено дотримання вимог ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк вірно було взято до уваги повне виконання суб"єктом владних повноважень рішення суду у справі №520/14936/21.

При цьому, суд зважає, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2024р. по справі №14936/21 підтверджено виникнення між заявником та ГУ ПФУ в Харківській області нового спору, а згаданими вище правовими позиціями постанов Верховного Суду підтверджено відсутність у заявника порушеного права на проведення після набуття чинності положеннями ст.86 Закону України від 14.10.2014р. №1697-VII перерахунку пенсії у порядку ст.50-1 Закону України від 05.11.1991р. №1789-ХІІ "Про прокуратуру" у редакції Закону України від 12.07.2001р. №2663-ІІІ.

Отже, здобутими доказами не підтверджено наявності у заявника порушеного права у межах спірних правовідносин, а тому позов належить залишити без задоволення.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), вичерпно реалізував існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, ст.ст.241-246, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.6 ст.287 КАС України (протягом 10 днів з дати проголошення судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко