Справа № 420/9269/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/9269/24

Перша інстанція: суддя Левчук О.А.,

повний текст судового рішення

складено 14.06.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дії та бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області стосовно невиплати пенсії ОСОБА_1 з 05.12.2018 року на його особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «Приватбанк»; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 та здійснювати виплату пенсії, в тому числі суму недоотриманої пенсії з 05.12.2018 року, на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «Приватбанк» та виплатити всі неотриманні пенсійні кошти з перерахунком та з урахуванням компенсації втрати частини доходів.

Ухвалою суду від 15 квітня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від представника відповідача надійшов відзив, в якому представник відповідача просить суд закрити провадження у справі. В обґрунтування представник відповідача вказав, що ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження, на підставі п.2 ч.1 ст.170 КАС України, оскільки є рішення суду, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2020 року по справі №540/942/20, апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення а ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року - без змін. Постановою Верховного Суду від 28.05.2021 року по справі №540/942/20, касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2020 року - без змін. Тобто, позивач вже звертався до суду із таким самим позовом і з тих самих підстав. І в свою чергу, судами як першої, апеляційної так і касаційної інстанцій з цього приводу вже прийняті відповідні рішення.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року закрито провадження по справі №420/9269/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дії та бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області стосовно не виплати пенсії ОСОБА_1 з 05.12.2018 року на його особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «Приватбанк»; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 та здійснювати виплату пенсії, в тому числі суму недоотриманої пенсії з 05.12.2018 року, на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «Приватбанк» та виплатити всі неотримані пенсійні кошти з перерахунком та з урахуванням компенсації втрати частини доходів.

Не погодившись зі зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апелянт вважає зазначену ухвалу незаконною, необґрунтованою, такою, що винесена з порушенням норм процесуального права, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування ухвали.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Колегією суддів встановлено, що в провадженні Херсонського окружного адміністративного суду знаходилась справа №420/537/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року по справі №420/537/19, яке набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 05.12.2018 року, з урахуванням висновків суду.

При цьому, в провадженні Херсонського окружного адміністративного суду знаходилась справа №540/942/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому позивач просив:

- визнати протиправним та дискримінаційним та скасувати рішення відповідача, викладене в листі №6697/04-04 від 18.12.2019 року про незаконну відмову у виплаті пенсії на визначений позивачем банківський рахунок, в тому числі якщо воно було прийнято, але не передано позивачу;

- визнати дії відповідача по невиплаті пенсії позивача на визначений ним банківський рахунок - протиправними та дискримінаційними;

- визнати бездіяльність відповідача, що до не виплати пенсії позивачу з 05.12.2018 року - протиправною та дискримінаційною;

- зобов`язати відповідача виплатити на визначений ним банківський рахунок усі недотримані позивачем пенсійні виплати з урахуванням усіх підвищень з 05.12.2018 року, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів на усі несвоєчасно виплачені суми позивача, починаючи з 05.12.2018 року до їх фактичної виплати та продовжити виплату пенсії Позивачу на банківський рахунок довічно.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року по справі №540/942/20, яка набрала законної сили, відмовлено у відкритті провадження у адміністративній справі.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року по справі №540/942/20, яка набрала законної сили, ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним, дискримінаційним та скасування рішення, визнання протиправними та дискримінаційними дії та бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28 травня 2021 року по справі №540/942/20, яка набрала законної сили, касаційну скаргу залишено без задоволення; ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2020 року залишено без змін.

При цьому, Верховний Суд в постанові від 28 травня 2021 року по справі №540/942/20 вказав, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року у справі №540/537/19 зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 05.12.2018 року, з урахуванням висновків суду. Цим судовим рішенням визнано право позивача як громадянина України на призначення пенсії за віком. При цьому, суд вказав, що таке право не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Крім того, судом визнано безпідставним нездійснення пенсійним органом фактичного розгляду заяви про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, оскільки не було прийнято ані рішення про призначення пенсії, ані рішення про відмову в призначенні пенсії, а відповідь на заяву позивача оформлена листом, що суперечить приписам ч.5 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Судом також зроблено висновки, що вимоги позивача про зобов`язання призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 05.12.2018 року (з дати звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів, є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягають задоволенню. Також суд зазначив, що права позивача в частині нарахування та виплати пенсії у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в йогопенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, на час розгляду даної справи не порушені, оскільки нарахування пенсії не проведено, а суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце в майбутньому. Виконуючи дане судове рішення, ГУ ПФУ в Херсонській області нараховано ОСОБА_1 пенсійні виплати за період з 05.12.2018 року по 31.10.2019 року, проте, на визначений позивачем банківський рахунок такі кошти не переведені. Такі дії відповідача обґрунтовані положеннями Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року №1596.

Верховний Суд в постанові від 28 травня 2021 року по справі №540/942/20 зазначив, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що аналіз вказаного судового рішення у справі №540/537/19 свідчить про те, що заявлені позовні вимоги у справі №540/942/20 безпосередньо пов`язані з виконанням рішення суду, а саме: щодо обов`язку виплати пенсії через банківський рахунок. Поряд з цим, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами щодо визнання протиправною бездіяльності пенсійного органу щодо невиконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року у справі №540/537/19, позаяк в якості підстави цього позову ОСОБА_1 вказує саме на невиконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року. Стверджуючи про протиправність допущеної у такий спосіб бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення суду, позивач зазначає, що відповідач протиправно відмовив у перерахуванні на визначений позивачем банківський рахунок нарахованих на виконання судового рішення сум пенсії. З аналізу наведених у позовній заяві доводів, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що спір у даній справі фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а доводи позивача, викладені в позовній заяві щодо неперерахування пенсії на банківський рахунок, зводяться до незгоди позивача із діями (бездіяльністю) відповідача щодо виконання судового рішення. Тобто, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 382 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

В постанові від 28 травня 2021 року по справі №540/942/20 суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 28 травня 2021 року по справі №540/942/20 вказав, що доводи заявника про відмінність заявлених вимог в даному позові від вимог, за результатом розгляду яких прийнято рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року, правильно визнані судами необґрунтованими, позаяк позивач у цій справі оскаржує бездіяльність відповідача щодо виплати призначеної пенсії на визначений позивачем банківський рахунок. Таке питання має вирішуватися в порядку виконання судового рішення, а не в порядку подання нового позову, адже рішенням суду у справі №540/537/19 визначено право ОСОБА_1 на одержання призначеної пенсії незалежно від такої умови як постійне проживання в Україні.

Відповідно до вимог ч.5 ст.170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

При цьому, звертаючись до суду з позовною заявою по даній справі №420/9269/24 позивач, ОСОБА_1 , просить суд:

- визнати протиправними дії та бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області стосовно не виплати пенсії ОСОБА_1 з 05.12.2018 року на його особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «Приватбанк»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 та здійснювати виплату пенсії, в тому числі суму недоотриманої пенсії з 05.12.2018 року, на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «Приватбанк» та виплатити всі неотриманні пенсійні кошти з перерахунком та з урахуванням компенсації втрати частини доходів.

В позовній заяві позивач вказує, що 15.05.2019 року Херсонським окружним адміністративним судом було проголошене Рішення у адміністративній справі №540/537/19 (далі «Преюдиційне рішення» та/або «Рішення суду»), яким було вирішено: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 05.12.2018 року, з урахуванням висновків суду». Відповідачем було призначено виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 05.12.2018 року. З метою сприяння відповідачу у виконанні покладених на нього обов`язків, позивач відкрив рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк», реквізити рахунку позивача були передані відповідачу 16.12.2019 року. 04.09.2023 року представник позивача повторно направив відповідачу апостильовану та нотаріально завірену заяву позивача про поновлення виплат пенсії на поточний банківський рахунок з реквізитами IBAN № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «Приватбанк» разом з довіреністю. 25.09.2023 року був отриманий лист Відповідача №7399-7033/О-02/8-2100/23 від 22.09.2023 року, яким відповідач відмовив виплачувати пенсійні кошти позивача на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 , оскільки, нібито, для виплати пенсії через поточні рахунки в банках позивачу необхідно особисто подати відповідачу заяву про виплату пенсії на її банківський рахунок разом з оригіналом паспорту громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, документи, які вказують про місце проживання на територіі? Украі?ни на дату звернення. Разом з тим, незважаючи на наявність чинного судового рішення, яким вже було зобов`язано відповідача призначити виплату пенсію позивачу, продовжує порушувати законодавство в сфері пенсійного забезпечення та протиправно не виплачує пенсію позивача та відмовляється перераховувати пенсію на визначений позивачем особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «Приватбанк».

Згідно з вимогами ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

В рішенні від 27.11.2008 року у справі «Крутько проти України» (№2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (no.1) (GC), no. 36813/97, п.197 ЄСПЛ 2006). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Джорж Естіма проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998*II, п.35, та «Сіка проти Словакії» (Sica v. Slovakia), №2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).

У справі «Горнсбі проти Греції» (від 19.03.1997 року, заява №18357/91, п.40) Суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. У вказаній справ визначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важно уявити ситуацію, щоб п.1 ст.6 Конвенції докладно описував процедурні Гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення ст.6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду ї проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації несумісних із принципом верховенства права.

Відповідно до вимог ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Верховний Суд в постанові від 03 квітня 2019 року по справі №820/4261/18 (№ К/9901/1062/19) вказав, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Верховний Суд в постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст.382 Кас України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Також Верховний Суд вказав, що якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку ст. 382 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов. У зв`язку з цим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах 06.02.2019 року по справі №816/2016/17, від 30.03.2021 року по справі №580/3376/20, 30.09.2020 року по справі №420/5365/19.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що в даній справі новий публічно-правовий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення по справі №540/537/19.

Верховний Суд в постанові від 11.04.2018 року по справі №9901/433/18 зазначив, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що провадження по справі №420/9269/24, слід закрити.

З підстав, визначених статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька К.В. Кравченко