Справа № 280/10675/24
Суддя: Богатинський Богдан Вікторович
Дата ухвалення: 2025-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року Справа № 280/10675/24 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Богатинського Б.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій, бездіяльності, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач 2), в якій позивач просить суд:

- Відносно відповідача 1 - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області:

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області по відмові на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV в зарахуванні в страховий/трудовий стаж роботи в дитинстві з 09.06.1980 по 25.08.1980 на заводі 50-річчя СРСР в м. Запоріжжі протиправними, рішення №73 від 16.10.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області скасувати.

На підставі ст. ст. 8, 46, 55, 58 Конституції України, зазначених вище законів і нпа регламентуючих діяльність органів ПФУ, наданих позивачем доказів про роботу на заводі Ім. 50-річчя СРСР в зазначений період, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати без трудової книжки в трудовий стаж задля призначення пенсії згідно з ст. ст. 56, 62, 71 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 3 місяці трудового стажу в яких виплачувалась зарплата із якої органам ПФУ сплачувались страхові внески заводом з 09.06.1980 по 25.08.1980, за червень, липень та серпень 1980 р.

На підставі порушень своїм рішенням №73 від 16.10.2023 принципів законності, рівності перед Законом, юридичної визначеності, заборони свавілля і дискримінації позивача як людини похилого віку, стягнути з рахунку Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області грошові кошти в сумі 33 грн в якості відшкодування моральної шкоди нанесеної позивачу, пов`язаної з моральними муками внаслідок свавілля, дискримінацією та приниженням при беззаконні і порушенням рівноправ`я з іншими громадянами, зверхнього ставлення, і належного не обслуговування при зверненні за реалізацією прав на соціальний захист (ст. 46 Конституції України).

- Відносно відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області:

Визнати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області третьою особою по справі, у зв`язку з тим, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки цього органу ПФУ.

У зв`язку з тим, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV в ст. 44 зобов`язує заінтересованих осіб звертатись за призначенням/перерахунком пенсії до територіального органу ПФУ, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області врахувати трудовий стаж зароблений в 1980 році на заводі Ім. 50-річчя СРСР в розмірі 3-х місяців з 09.06.1980 по 25.08.1980 червень, липень, серпень в страховий стаж і наново донарахувати пенсію з 17.07.2023.

У зв`язку з невиконанням постанови Третього апеляційного адміністративного суду в частині присудження позивачу 605,60 грн суми коштів сплаченого судового збору 24.06.2024, прийняти рішення про безспірне списання коштів за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на особистий рахунок позивача відкритий в Ощадбанку/ТВБВ № НОМЕР_1 - ЗОУ «Ощадбанк», філія Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк»/№ИА5530810, рахунок установи уповноваженого банку, код банку 313957, .

Ухвалою суду від 25 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що дії відповідача 1 про відмову в зарахуванні у страховий/трудовий стаж роботи в дитинстві з 09.06.1980 по 25.08.1980 на заводі ім. 50-річчя СРСР в м. Запоріжжі є протиправними, а рішення №73 від 16.10.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області підлягає скасуванню. Позивач просить позов задовольнити.

Відповідач 2 06 грудня 2024 року надав до суду відзив на позовну заяву. Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, ознайомившись із позовною заявою вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені з наступних підстав. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 16.10.2023 №73 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії, у зв`язку з тим, що зарахування періоду навчання в загальноосвітній школі до страхового стажу чинним законодавством не передбачено. Між Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та ОСОБА_1 відсутні публічно-правові відносини в частині позовних вимог щодо зарахування трудового стажу позивача на заводі ім. 50-річчя СРСР в м. Запоріжжя з 09.06.1980 по 25.08.1980. Відповідно до наданих позивачем документів щодо оспорюваних періодів роботи в підлітковому віці, в жодному з документів не зазначено точного періоду роботу, а також немає належних доказів, що саме позивач дійсно працював на цьому підприємстві, не надано належного документу про роботу в зазначені вище періоди. Щодо безспірного списання коштів, відповідач 2 зазначає, що судові витрати стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, повинні відшкодовуватись з державного бюджету органами Казначейства. Відповідач 2 просить в задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.

13 грудня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач не погоджується з позицією відповідача 2 викладеною у відзиві, вважає, що відповідачі порушують його законні права та інтереси.

Відповідач 1 правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На підставі матеріалів справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач перебуває на обліку та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) з 17.07.2023.

11.10.2023 позивач звернувся з заявою до територіального органу пенсійного фонду, у якій просив зарахувати в страховий/трудовий стаж роботу в дитинстві з 09.06.1980 по 25.08.1980 на заводі 50-річчя СРСР в м. Запоріжжі.

Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 16.10.2023 № 73 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки до стажу роботи період навчання в загальноосвітній школі не зараховується.

Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Приписами частин першої-третьої статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Як зазначено у частині четвертій статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" № 637 від 12.08.1993 року (далі - Постанова № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. (Пункт 1)

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

До того ж, згідно з пунктом 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено і Порядком №637.

Глава XIII Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначає порядок праці молоді.

Так, згідно з положеннями статті 187 КЗпП України, неповнолітні, тобто особи, що не досягли вісімнадцяти років, у трудових правовідносинах прирівнюються у правах до повнолітніх, а в галузі охорони праці, робочого часу, відпусток та деяких інших умов праці користуються пільгами, встановленими законодавством України.

Відповідно до статті 188 КЗпП України не допускається прийняття на роботу осіб молодше шістнадцяти років.

За згодою одного із батьків або особи, що його замінює, можуть, як виняток, прийматись на роботу особи, які досягли п`ятнадцяти років.

Для підготовки молоді до продуктивної праці допускається прийняття на роботу здобувачів освіти закладів загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої чи вищої освіти, які здобувають у будь-якій формі початкову, базову середню чи профільну середню освіту для виконання легкої роботи, що не завдає шкоди здоров`ю і не порушує процесу навчання, у вільний від навчання час по досягненні ними чотирнадцятирічного віку за згодою одного з батьків або особи, що його замінює.

На кожному підприємстві, в установі, організації має вестися спеціальний облік працівників, які не досягли вісімнадцяти років, із зазначенням дати їх народження. (стаття 189 КЗпП України)

Суд зазначає, що у відповідності до положень статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків. (пункт а статті 56 Закону № 1788-XII)

Судом встановлено, що звертаючись з заявою про зарахування до трудового стажу періоду роботи на заводі ім.50-річчя СРСР в м.Запоріжжі в період з 09.06.1980 по 25.08.1980, позивач повідомляв, що при навчанні у 1980 році в СШ №41 м.Запоріжжя його було розподілено на літню виробничу практику на завод ім.50-річчя СРСР м.Запоріжжя від міжшкільного навчально-виробничого комбінату Орджонікідзевського району м.Запоріжжя. Практика закінчувалась 25.06.1980, але згідно його заяви, з метою заробити кишенькових грошей на власні потреби, позивач залишився працювати ще 2 місяці. На заводі попрацював з 09.06.1980 по 25.08.1980 і отримував за це заробітну плату з якої у встановленому законом порядку завод перераховував до ПФУ кошти на пенсійне страхування.

Судом досліджені документи надані позивачем до заяви від 11.10.2023, які містяться в матеріалах пенсійної справи та встановлено наступне.

До справи надана довідка ВАТ «Гамма» №301 від 25.05.2006, видана ОСОБА_1 , про те, що його заробіток, врахований для обчислення пенсії, складає 0,00253 грн - у 1980 році: червень - 0,00038 грн, липень - 0,00113 грн; серпень - 0,00102 грн.

Також, у довідці про перейменування підприємства вих №54/40 від 21.05.2006, виданою ВАТ «Гамма», вказано:

1. Організацію поштову скриньку 77 перейменовано на Запорізький завод напівпровідникових приладів. Наказ по Міністерству №24 від 12.02.1996.

2. Запорізький завод напівпровідникових приладів перейменовано на завод ім.50-річчя СРСР, виробничого об`єднання "Гамма". Наказ Міністерства № 60 від 03.03.1977.

3. Запорізький завод ім. 50-річчя СРСР виробничого об`єднання «Гамма» перейменовано на завод «Гамма» виробничого об`єднання «Гамма». Наказ № 254 від 26.09.1991 по об`єднанню.

4. Завод «Гамма» виробничого об`єднання «Гамма» реорганізовано у відкрите акціонерне товариство «Гамма». Наказ № 16-к від 23.01.1997 по ВАТ «Гамма».

Згідно довідки Запорізької гімназії №41 Запорізької міської ради від 18.07.2023 №01-29/300, ОСОБА_1 з 01.09.1979 по 25.06.1981 навчався у Середній школі №41 м. Запоріжжя, яка в той час співпрацювала з міжшкільним навчально - виробничим комбінатом Орджонікідзевського району м. Запоріжжя.

Як підтверджується довідкою про навчання від 19.02.2009 №136, виданою ЗМНВК, ОСОБА_1 навчався в міжшкільному навчально - виробничому комбінаті Орджонікідзевського району м. Запоріжжя з 01.09.1979 по 25.05.1981 за спеціальністю слюсар інструментальник. Літню навчально-виробничу практику в кількості 120 академічних годин на заводі 50-річчя СРСР з 09.06.1980 по 25.06.1980.

Листом від 07.09.2023 №05-07/К-1533, наданий позивачу наказ з основної діяльності Запорізького заводу ім. 50-річчя СРСР від 28 травня 1980 року «Про проведення виробничої практики учнів 9-х класів цеху №13 за спеціальностями: токар, слюсар-інструментальник, фрезерувальник» та архівний витяг до нього, де значиться ОСОБА_2 «так у документі російською мовою». Повідомлено, що згідно з п. IV.2 Інструкції про порядок витребування документів соціально-правового характеру для громадян України, іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України 21 вересня 2015 року № 1786/5/272, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 вересня 2015 року за №1117/27562, прізвище, ім`я та по батькові подаються відповідно до архівних документів. Зазначено, що документи з особового складу (накази, розрахунково-платіжні відомості про нарахування заробітної плати) Запорізького заводу ім. 50-річчя СРСР (ВО «Гамма») на зберігання до Державного архіву Запорізької області не надходили, у зв`язку з чим надати архівні довідки про стаж та заробітну плату ОСОБА_1 немає можливості.

З урахуванням положень Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Враховуючи надані документи позивач дійсно навчався з 01.09.1979 по 25.05.1981 в міжшкільному навчально - виробничому комбінаті Орджонікідзевського району м. Запоріжжя та проходив літню навчально-виробничу практику в кількості 120 академічних годин на заводі 50-річчя СРСР з 09.06.1980 по 25.06.1980.

Однак, надані позивачем документи не містять підтвердження періоду роботи на заводі 50-річчя СРСР в м.Запоріжжі, який позивач просив зарахувати, а саме з 09.06.1980 по 25.08.1980.

Крім того, як підтверджується вказаними доказами частина спірного періоду, а саме з 09.06.1980 по 25.06.1980 є літньою навчально-виробничою практикою.

Позивач посилається на положення пункту а статті 56 Закону №1788-XII та у заяві про зарахування стажу повідомляє, що на заводі попрацював з 09.06.1980 по 25.08.1980 і отримував за це заробітну плату з якої у встановленому законом порядку завод перераховував до ПФУ кошти на пенсійне страхування.

Як зазначено вище, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків. (пункт а статті 56 Закону № 1788-XII)

Таким чином, умовою для зарахування до стажу роботи будь-якої іншої роботи, є те, що працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або сплата страхових внесків.

При цьому, додані позивачем до заяви документи не містять підтвердження того, що позивач у період з 09.06.1980 по 25.08.1980 на заводі 50-річчя СРСР в м. Запоріжжі підлягав державному соціальному страхуванню, або сплату страхових внесків, тому в цьому випадку положення пункту а статті 56 Закону №1788-XII не можуть бути застосовані до вказаного спірного періоду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач 1 розглянувши заяву позивача від 11.10.2023 про зарахування до трудового стажу періоду роботи на заводі ім. 50-річчя СРСР в м. Запоріжжі з 09.06.1980 по 25.08.1980 та надані до заяви документи не мав підстав для зарахування до страхового стажу роботи спірного періоду як непідтвердженого, відтак оскаржуване рішення №73 від 16.10.2023 скасуванню не підлягає, та у цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Решта позовних вимог щодо зарахування стажу та перерахунку пенсії, як такі, що носять похідний характер задоволенню також не підлягають.

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди позивач пов`язує з протиправним рішенням відповідача 1, однак враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача 1, позов в частині стягнення з відповідача 1 моральної шкоди також задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог в частині яких позивач просить суд - у зв`язку з невиконанням постанови Третього апеляційного адміністративного суду в частині присудження позивачу 605,60 грн суми коштів сплаченого судового збору 24.06.2024, прийняти рішення про безспірне списання коштів за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на особистий рахунок позивача, суд враховує наступне.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845.

У пункті 2 Порядку №845 вказані визначення основних понять, що вживають в ньому:

безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів;

боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання;

виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України Про виконавче провадження.

Відповідно до п. 3 Порядку №845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Тобто, саме вказаним порядком передбачені окремі функції органів Казначейства для виконання рішень про стягнення коштів.

Крім того, відповідно до пункту 4 Порядку №845, органи Казначейства вживають заходів до виконання виконавчих документів.

Відповідно до пункту 32 Порядку №845, безспірне списання коштів з рахунків боржника або бюджетної установи, що здійснює централізоване обслуговування боржника, здійснюється органом Казначейства з моменту відкриття відповідних асигнувань (надходження коштів на рахунок) на підставі розрахункового документа, оформленого відповідно до вимог законодавства.

Згідно з пунктом 38 Порядку №845, для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Таким чином, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства, тому суд у межах розгляду цієї справи не може прийняти рішення про безспірне списання коштів за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області суми коштів сплаченого судового збору, відтак зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 255, 262 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій, бездіяльності, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядок та строки, передбачені ст.ст. 295, 297 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ),

Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул.Олександра Борисенка, 7, м. Рівне, 33028; ),

Відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп.Соборний, буд.158-б, м.Запоріжжя, 69057; ).

Повне судове рішення складено 24.01.2025.

Суддя Б.В. Богатинський