Справа № 177/2858/24
Суддя: Березюк М. В.
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 177/2858/24
Провадження № 2-а/177/4/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 січня 2025 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Дятел К. Ю.,

представника позивача (в режимі відеоконференції) Міняйло Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Кривому Розі, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3524578 від 22.11.2024 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 340 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП. Представник просив суд закрити провадження по справі за ч.1 ст. 122 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту ПП, на користь ОСОБА_1 605,60 грн у рахунок відшкодування судового збору.

В обґрунтування позову вказував, що 22.11.2024 о 10:23 у м. Кривий Ріг на вулиці Чумацький шлях, ел опора 161, інспектор взводу № 3 роти № 2 батальйону № 2 Патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області, ст. лейтенант Яценко-Аввакумов Г.В. виніс оскаржувану постанову, якою визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, з застосуванням стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. За змістом оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 ставилося у вину порушення швидкісного режиму, а саме перевищення швидкості руху керованого транспортного засобу в межах населеного пункту більше ніж на 20 км.

Позивач з вказаною постановою не погоджується, заперечує факт правопорушення, вказує що працівниками поліції приладом TruCam було зафіксовано швидкість не автомобілю RENAULT KANGOO під його керуванням, а швидкість іншого автомобілю FIAT, що рухався з ним у попутному напрямку.

Крім цього, позивач зазначав, що під час вимірювання швидкості поліцейський тримав прилад TruCam у руці, що позивач вважає неприпустимим. Вказував, що такий пристрій мав бути розміщений стаціонарно. Оскаржувану постанову було прийнято без демонстрації йому свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки, не доведено, що лазерний вимірювач швидкості є дозволеним для використання на території України. При цьому в позові позивач вказував, що інспектор пропонував йому ознайомитися з відповідними документами, але він відмовився від такого ознайомлення, при цьому вважав, що все ж обов`язок доказування не був дотриманий поліцейським.

Вказував на порушення працівником поліції його права на захист при розгляді справи про адміністративне правопорушення, оскільки він заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для залучення захисника, що було проігноровано, з пропозицією оформити клопотання письмово. Зазначив, що постанова не містить посилання на будь-які докази та технічний засіб, за допомогою якого мало б бути здійснено фіксацію порушення, а сама постанова не може бути єдиним доказом вини у вчиненні правопорушення.

Вказував, що розгляд справи було проведено не об`єктивно, працівник поліції при прийнятті постанови не ознайомлювався з доказами, не досліджував їх зміст, порушив вимоги ст. 268 КУпАП, а тому ОСОБА_1 вважає оскаржувану постанову незаконною та просив її скасувати.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив на позов. В обґрунтування заперечень проти позову вказано, що вимоги позивача є безпідставними, такими що не підлягають до задоволення. Так, 22.11.2024 інспектор патрульної поліції Яценко-Аввакумов Г.В., під час патрулювання по вул. Чумацький шлях в районі е/о 161 в м. Кривий Ріг, помітив транспортний засіб RENAULT KANGOO з індивідуальним номерним знаком «DOSTAV3», який в порушення п. 12.4 ПДР України рухався зі швидкістю 74 км/год. Після чого автомобіль було зупинено, інспектор назвався, повідомив причину зупинки, попросив надати водійське посвідчення та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Водій ОСОБА_1 клопотав про перенесення розгляду справи на іншу дату, на що інспектор роз`яснив позивачу право написати таке клопотання письмово, з метою забезпечення можливості вручення останньому повідомлення про запрошення до підрозділу для розгляду справи, на іншу дату, але ОСОБА_1 відмовився, не наполягав на перенесенні розгляду справи. Право ОСОБА_1 на захист не було порушено, він в телефонному режимі консультувався з захисником, отримував правову допомогу, до початку розгляду справи, що зафіксовано на відеозаписі.

За допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam 20/20 (серійний номер ТС000715) зафіксовано, що саме транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 рухався зі швидкістю 74 км/год, що на 24 км більше дозволеної швидкості, доказом чому є записи з нагрудного відеореєстратору поліцейського, що містить усні пояснення ОСОБА_1 , фіксацію порушення ним п. 12.4. ПДР України на лазерному вимірювачі швидкості TruCam. З`ясувавши всі обставини справи, інспектором прийнято постанову про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення в межах санкції інкримінованої статті.

Відповідач заперечив доводи позову про неможливість використання лазерного приладу вимірювання швидкості TruCam, без стаціонарного закріплення, оскільки Інструкцією з його використання, стандартами, передбачено різні способи його використання, в тому числі мобільному (з рук) та статичному (з триноги) положенні. Можливість використання приладу у ручному режимі прямо передбачено свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом та інструкцією з експлуатації. Чинне законодавство надає право працівникам поліції застосовувати превентивні заходи, зокрема застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису. Зокрема ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» надає право закріплювати на форменому одязі, службовому транспорті, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг та будівель автоматичну фото- відеотехніку, з метою попередження, виявлення або фіксації правопорушень, забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Законодавством не передбачає обмеження використання фототехніки і відеотехніки виключно в межах відповідних дорожніх знаків. Законодавчий припис вказує лише про те, що інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці (ч.2 ст. 40 Закону), тобто даний припис стосується лише розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки. TruCam є засобом вимірювальної техніки, застосованим в ручному режимі, а не засобом фото, відеофіксації застосованим в автоматичному режимі, тому приписи ч.2 ст. 40 Закону до даних правовідносин не підлягають застосуванню. Запис з TruCam містить інформацію про обставини події, підтверджує факт правопорушення, є належним та допустимим доказом по справі.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/31000, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 03.06.2024 та чинного до 03.06.2025, лазерний вимірювач швидкості транспортного засобу TruCam LTI № ТС000715 є придатним до застосування. Отже, вказаний пристрій дозволений до застосування на всій території України для фіксації перевищення швидкісного режим транспортних засобів.

Враховуючи викладене, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову (а.с. 50-60, 65-72, 76-88).

Позивач надав свої заперечення щодо обставин вказаних у відзиві, вказав про грубе порушення процедури розгляду справи, про відсутність у постанові інформації про речові докази, що додаються до постанови, а також вказав про відсутність доказів того, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем RENAULT KANGOO з індивідуальним номерним знаком « НОМЕР_1 », оскільки з наданих відповідачем доказів це встановити неможливо. Не доведено, що зафіксований автомобіль з перевищенням швидкості, є саме автомобілем позивача RENAULT KANGOO. Відеозапис та фото з відео з приладу TruCam не був долучений початково під розгляді справи, не був описаний в оскаржуваній постанові. Прилад TruCam був несправним (а.с. 96-100).

Позивач у судове засідання не прибув, але забезпечив участь у справі представника, який позов підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у ньому.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час місце розгляду справи (а.с. 48), участь представника у судовому засіданні не забезпечив.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Виконуючи приписи ст. 244 КАС України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем та відповідачем, як учасниками судового процесу, щодо наявності обставин (фактів), якими обґрунтовуються їх вимоги та заперечення, в тому числі вирішуючи питання про те, чи були порушені права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» до правових актів індивідуальної дії належать рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті суб`єктами владних повноважень (крім суду).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, під час розгляду даної адміністративної справи, судом перевірялось дотримання відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, зазначених вище вимог, зокрема того, чи була постанова про накладання адміністративного стягнення від 22.11.2024 року прийнята ним на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією і законами України, обґрунтовано, добросовісно, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що 22.11.2024 року інспектором 3 взводу 2 роти 2 батальйону ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Яценко-Аввакумовим Г.В., складено постанову серії ЕНА № 3524578 у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої, 22.11.2024 о 10:00 год по вул. Чумацький шлях у м. Кривий Ріг, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем RENAULT KANGOO з індивідуальним номерним знаком « НОМЕР_1 » (днз НОМЕР_2 ), рухався в населеному пункті зі швидкістю 74 км/год, тим самим перевищив дозволену швидкість руху на 24 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху TruCam 000715, що зафіксовано на БК 475793, 475638 (а.с. 13-16).

Отже, сам зміст постанови вказує на те, що факт правопорушення виявлено та зафіксовано з використанням лазерного приладу для вимірювання швидкості TruCam, а фіксація події правопорушення, факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та подальшої процедури розгляду справи зафіксовано на бодікамери працівників поліції. Відповідно, доводи позивача про те, що оскаржувана постанова не містить даних про технічний засіб на який здійснювалася фіксація правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки спростовані змістом постанови та доказами наданими відповідачем, зокрема відеозаписи з бодікамер та приладу TruCam.

Так, з відеозаписів з боді камер поліцейських слідує, що працівники поліції на службовому автомобілі здійснювали патрулювання, з застосуванням лазерного приладу вимірювання швидкості TruCam. Прилад вимірювання швидкості будучи наведеним на автомобіль RENAULT KANGOO з індивідуальним номерним знаком « НОМЕР_1 », що в той момент перебував на відстані 199,1 м, зафіксував його швидкість 74 км/год. Про той факт, що саме швидкість вказаного автомобілю зафіксовано приладом, свідчать дані стоп-кадру, що відображає розміщення транспортного засобу на дорозі, знак того, що саме на вказаний транспортний засіб спрацював прилад, та деталізований (наближений, збільшений вигляд номерного знаку транспортного засобу «DOSTAV3»). Відео з пристрою TruCam детально фіксує транспортний засіб, що рухався зі швидкістю 74 км/год, яким є автомобіль RENAULT KANGOO з індивідуальним номерним знаком « НОМЕР_1 » що в подальшому наблизився до патрульного авто. Саме вказаний автомобіль був зафіксований пристроєм TruCam, про що свідчить відповідна позначка приладу «у вигляді хрестика на конкретному авто» (файл ВВ932.avi а.с. 54).Вказаний стоп-кадр, в сукупності з даними відеозапису з TruCam та з бодікамер, спростовують версію позивача про те, що прилад зафіксував швидкість автомобілю FIAT, що рухався в попутному напрямку. В момент коли прилад фіксував порушення, а поліцейський озвучував виявлене перевищення швидкості, автомобіль FIAT був у безпосередній близькості з патрульним авто на лівій смузі для руху, в той час як автомобіль RENAULT KANGOO з індивідуальним номерним знаком «DOSTAV3» саме з`явився в полі зору працівників поліції та рухався в їх напрямку (а.с. 54 на диску міститься електронна копія стоп-кадру, що відображає дані роботи лазерного приладу, а також відеозаписи з боді-камер поліцейських).

Як слідує з роздруківки приладу TruCam ТС000715, 22.11.2024 о 09:59:32 по вулиці Чумацький шлях, з відповідними географічними координатами, на виміряній приладом відстані 199,1 м, було зафіксовано саме автомобіль RENAULT KANGOO з індивідуальним номерним знаком « НОМЕР_1 », що виїхав з ділянки з обмеженою видимістю та наближався до патрульного автомобілю зі швидкістю 74 км/год (а.с. 55).

Отже, вказані докази підтверджують той факт, що лазерний пристрій фіксації швидкісного режиму зафіксував саме автомобіль, яким кермував ОСОБА_1 , з фіксацією зареєстрованого індивідуальний реєстраційний номер автомобіля, отже в даному випадку було належним чином ідентифіковано транспортний засіб на якому вчинено порушення.

Вищевказаний доказ спростовує доводи позивача про те, що прилад зафіксував не його автомобіль RENAULT KANGOO з індивідуальним номерним знаком « НОМЕР_1 », а інший автомобілю FIAT, що рухався з ним у попутному напрямку. Відповідно доводи позивача, що прилад зафіксував показники швидкості іншого автомобілю, суд розцінює критично.

На переконання суду, не заслуговують на увагу доводи позивача в тій частині, що при розгляді справи до постанови не було долучено фото та відеоматеріалів з засобів фіксування правопорушення, адже як слідує зі змісту відеозапису, в тому числі відеозапису здійсненого самим позивачем, при розгляді справи його демонструвалися дані про правопорушення, зафіксовані приладом TruCam, але їх зміст позивач заперечував (а.с. 54 відеозаписи з бодікамер поліцейських). Отже, перед судом спростовано ті доводи, що поліцейський прийняв оскаржувану постанову без дослідження доказів. Дані зафіксовані приладом TruCam, що демонструвалися водію ОСОБА_1 на місці події, не могли бути долучені до постанови одразу на місці події, оскільки підлягали роздрукуванню, запиту на носій, але вони були продемонстровані водію, та досліджені поліцейським при прийнятті постанови.

На підтвердження своєї позиції по справі, позивач надав суду відеозапис, на якому зафіксовано хід спілкування позивача з працівником поліції (не з початку зупинки транспортного засобу), зокрема те, що позивач заперечував свою вину у вчиненні правопорушення, йому працівником поліції повідомлено, що фіксування порушення здійснено придалом TruCam, доказ порушення продемонстровало водію, ОСОБА_1 роз`яснювалися його процесуальні права при розгляді справи. ОСОБА_1 висловив сумніви в тому, що прилад зафіксував саме його транспортний засіб, на що поліцейський повторно надав можливість переглянути доказ порушення, на якому зафіксовано швидкість 74 км/год, пояснив, що зафіксовано приладом саме швидкість транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . На відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 заяв клопотання про перенесення розгляду справи, але оформити таке клопотання письмово не бажав, вказував що поліцейський може й не задовольняти його клопотання. На відеозаписі наданому позивачем зафіксовано, що він не заперечував факту керування транспортним засобом, про керування цим транспортним засобом іншою особою не повідомляв (а.с. 28).

Доводи позивача про те, що використання приладу TruCam без його стаціонарного закріплення, зокрема з рук працівника поліції є протиправним, а сам прилад в момент роботи фіксації порушення був несправним, суд розцінює критично. Так, вказане спростовується листом ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01.10.2019 № 22-38/49, згідно змісту якого лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювання. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCam може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі. Тобто, використання даного пристрою можливо як в ручному режимі, що є основним для даного приладу, так і в автоматичному. Похибка для обох режимів використання складає +_ 2 км/год в діапазоні від 2 до 200 км/год. Повірка лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів «TruCam» на сьогоднішній день є чинною, що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/31000 від 03.06.2024, згідно змісту якого лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20№ ТС000715, за результатами повірки відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, повірка дійсна до 03.06.2025 (а.с. 56-58).

Оскільки лазерний прилад вимірювання швидкості TruCam, в даному випадку використовувався не автоматично, він є спеціальним, сертифікованим засобом вимірювальної техніки, то вимоги ч.2 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» застосуванню до спірних правовідносин не підлягають.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаної інформації, на підтвердження позиції позивача про несправність лазерного вимірювача, позивач суду не надав. Твердження позивача про несправність приладу з посилання на зміст спілкування між працівниками поліції, суд розцінює критично, оскільки вони є фразами, що виокремлені зі змісту розмови. Працівники поліції не зазначали, що прилад несправний, а вказували про те, що відбулося регулювання лінз, що в свою чергу не давало чіткості зображенню. Працівники поліції не зазначали про помилковість чи неправомірність постанови щодо ОСОБА_1 .

Доводи позивача про те, що працівником поліції порушено право позивача на захист, при складені постанови про адміністративне правопорушення, суд розцінює критично, оскільки як слідує з відеозаписів з місця події, зокрема з відеозаписів з боді камер поліцейських (кліп-о, кліп 2 а.с. 54), ОСОБА_1 реалізував своє право на захист, здійснив телефонний дзвінок своєму постійному представнику, повідомив про суть порушення та отримав консультацію, і лише після цього надав працівникам документи, що посвідчували його особу.

Більш того, реалізувавши право на оскарження постанови, позивач реалізував право на правничу допомогу повною мірою, скористався послугами професійного адвоката, а тому його право на захист не було порушено при перевірці наявності чи відсутності в його діях складу правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, він мав можливість подавати докази та заявляти клопотання з метою доведення власної позиції.

Суд вважає, що за встановлених судом обставин (зокрема реалізації позивачем права на правову консультації в телефонному режимі), реалізації право на оскарження постанови в суді, саме лише факт не перенесення працівником поліції розгляду справи про адміністративне правопорушення на іншу дату, не може свідчити про порушення право на захист та бути достатньою підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, за умови доведення факту правопорушення.

Доводи позивач про те, що нібито не він керував транспортним засобом, в момент події правопорушення, суд розцінює критично, оскільки на відеозаписах з бодікамер чітко зафіксовано, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом автомобілю під час руху, вийшов з водійського місця автомобілю RENAULT KANGOO з індивідуальним номерним знаком « НОМЕР_1 », саме він надав свої документи як водій вказаного транспортного засобу, не зазначав про нібито не керування вказаним транспортним засобом. Версія про нібито не керування транспортним засобом вперше знайшла своє відображення в тексті «відповіді на відзив», що на переконання суду є версією яка сформувалася під тягарем наданих відповідачем доказів на підтвердження факту правопорушення, з метою уникнення відповідальності позивача за вчинене правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 251, ст. 280 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 10 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395, під час вирішення питання про притягнення особи до відповідальності, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і підвідомчістю.

Аналізуючи норми вище приведеного законодавства, суд зазначає, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності і встановлення її вини, необхідна наявність відповідних доказів.

Згідно п. 12.4 розділу 12 Правил дорожнього руху, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, серед іншого, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину. Санкція даної статті передбачає безальтернативне стягнення -штарф у розмірі 20 гмдх, що в грошовому еквіваленті становить 340 грн.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Докази мають бути належними (які містять інформацію щодо предмета доказування), достовірними (на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи) та достатніми (які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування).

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши докази по справі, що надані сторонами на обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова була прийнята уповноваженим суб`єктом, факт правопорушення мав місце, стягнення що застосовано до ОСОБА_1 відповідає санкції ч.1 ст. 122 КУпАП, а тому суд не вбачає підстав для визнання постанови протиправною та її скасування. Відповідно, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то судовий збір сплачений позивачем при звернені до суду (а.с. 13) не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача та відносить на рахунок позивача.

Керуючись ст. 250-251, 268, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.В. Березюк