Справа № 140/11254/24
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року ЛуцькСправа № 140/11254/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Костюкевича С.Ф., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування вимог від 14.11.2018 № Ф-2692-52У, від 15.02.2019 № Ф-2692-52У, від 14.05.2019 № Ф-2692-52У, від 16.08.2019 № Ф-2692-52У, від 18.11.2019 № Ф-2692-52У, від 12.02.2020 № Ф-2692-52У, від 16.11.2020 № Ф-2692-52У, від 12.05.2021 № Ф-2692-52У.

В обґрунтування позову зазначила, що вимогами про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2018 № Ф-2692-52У, від 15.02.2019 № Ф-2692-52У, від 14.05.2019 № Ф-2692-52У, від 16.08.2019 № Ф-2692-52У, від 18.11.2019 № Ф-2692-52У, від 12.02.2020 № Ф-2692-52У, від 16.11.2020 № Ф-2692-52У, від 12.05.2021 № Ф-2692-52У її зобов`язано сплатити заборгованість з єдиного соціального внеску на загальну суму 37 788,74 грн.

Вважає протиправними вказані вимоги, оскільки вона хоч з 29.08.2013 і була зареєстрована фізичною особою-підприємцем з видом діяльності: вантажний автомобільний транспорт, але доходів не отримувала.

Також вказала, що фактично припинивши будь-яку діяльність як ФОП, вона у 2017 році розпочала роботу у Республіці Польща, а з серпня 2018 року працює згідно трудового договору № UZ/2018/7 від 16.07.2018, укладеного на термін: з 01.08.2018 по 31.12.2024.

Таким чином, позивач вважає, що у відповідача не було правових підстав для нарахування їй єдиного соціального внеску у розмірі 37 788,74 грн та винесення оскаржуваних вимог про сплату боргу (недоїмки), оскільки у період з 2017 по 2021 включно вона не здійснювала підприємницької діяльності, а фактично працювала на території Республіки Польща.

З огляду на вищевикладене, позивач просила суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді від 17.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач у відзиві на позов вимоги позивач заперечив. В обґрунтування цієї позиції вказав, що з 01.01.2017 набув чинності Закон України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесені зміни до Закону № 2464-VI. Зазначив, що згідно вказаних змін фізичні особи-підприємці та самозайняті особи, які не одержують доходи, зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок, мінімальний розмір якого з 01.01.2017 становить 704 грн., а з 01.01.2018 становить 819,06 грн. з 01.01.2019 918,06 грн з 01.01.2020 1 039,06 грн, 3 01.09.2020 -1 100,0 грн, з 01.01.2021 - 1 320,0 грн, з 01.12.2021 1 430,0 грн.

Зазначив, що згідно зі ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до абз. 3 та 4 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Зауважив, що жодна звітність ФОП ОСОБА_1 за період 2017-2023 роки, докази сплати ЄСВ за будь який період позивачем або її роботодавцем до податкових органів не подавалась.

Вважає, що зважаючи на факт перебування ОСОБА_1 на обліку в ГУ ДПС у Волинській області як фізичної особи-підприємця та несплату ЄСВ, відповідачем правомірно винесено та направлено податкові вимоги за період з 2017-2021 роки. З наведених підстав відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив позивач підтвердила свої доводи, зазначені у позовній заяві та просила у задовольнити її позовні вимоги.

Перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 29.08.2013 зареєстрована фізичною особою-підприємцем, а 06.09.2024 припинила підприємницьку діяльність за власним рішенням.

У 2017 році ОСОБА_1 виїхала на постійне проживання до Республіки Польща, де розпочала роботу, а з серпня 2018 року згідно трудового договору № UZ/2018/7 від 16.07.2018, укладеного на термін: з 01.08.2018 по 31.12.2024.

14.11.2018, 15.02.2019, 14.05.2019, 16.08.2019, 18.11.2019, 12.02.2020, 16.11.2020 та 12.05.2021 ГУ ДПС у Волинській області винесено вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2692-52У, відповідно до яких станом на 26.08.2021 у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 37 788,74 грн.

Вищезазначені вимоги про сплату боргу (недоїмки) направлені контролюючим органом рекомендованими листами з повідомленням про вручення на адресу платника: АДРЕСА_1 , яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ФОП ОСОБА_1 .

Поштові відправлення по вимогам від 14.11.2018, від 15.02.2019, від 14.05.2019, від 16.08.2019, від 18.11.2019, від 12.02.2020, від 16.11.2020 та від 12.05.2021 були повернуті за зворотною адресою з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання». За таких обставин вимоги про сплату боргу (недоїмки) вважаються належним чином врученими згідно п. 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 07.05.2015 за №508/26953.

Єдиний внесок нарахований позивачу за наступні періоди: сальдо за 2017 рік 8 448,00 грн, 19.04.2018 у сумі 2 457,18 грн за І квартал 2018 року, 19.07.2018 у сумі 2 457,18 грн за ІІ квартал 2018 року, 19.10.2018 у сумі 2 457,18 грн за ІІІ квартал 2018 року, 21.01.2019 у сумі 2 457,18 грн за ІV квартал 2018 року, 19.04.2019 у сумі 2 754,18 грн за І квартал 2019 року, 19.07.2019 у сумі 2 754,18 грн за ІІ квартал 2019 року, 21.10.2019 у сумі 2 754,18 грн за ІІІ квартал 2019 року, 20.01.2020 у сумі 2 754,18 грн за ІV квартал 2019 року, 21.04.2020 у сумі 2 078,12 грн за І квартал 2020 року, 20.07.2020 у сумі 1 039,06 грн за ІІ квартал 2020 року, 19.10.2020 у сумі 3 178,12 грн за ІІІ квартал 2020 року, 19.01.2021 у сумі 2 200 грн за ІV квартал 2020 року, що підтверджується даними інтегрованої картки платника фізичної особи ОСОБА_1 .

Незгода позивача із вимогами про сплату боргу (недоїмки) в частині нарахованої суми 37 788,74 грн стала підставою для її звернення із позовом до суду.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Державна реєстрація фізичних осіб - підприємців регулюється Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003р. №755-ІV, із змінами та доповненнями (далі - Закон №755).

Державна реєстрація проводиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР).

Згідно з положеннями Закону України від 08.07.2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон 2464-VI), для фізичних осіб-підприємців обов`язки платників єдиного внеску виникають з дня їх державної реєстрації підприємцями та припиняються з дня проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина восьма статті 4 Закону № 755).

У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника ЄСВ, в частині діяльності, здійснюваної нею як фізичною особою - підприємцем (ч. 4 ст. 6 Закону №2464-VI).

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників; зазначених в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на яких поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», - здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей.

У осіб, зазначених в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону №2464).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон №2464-VІ, Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 449 (далі - Інструкція №449), Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року №435 (далі Порядок №435).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з абзацем 1 пункту 1 та пункту 2 частини 1статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017 р.) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Частиною 8 ст. 9 Закону №2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4і5частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI визначено, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 25 Закону №2464-VI, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону №2464-VI, податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.

Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у пункті 1статті 4 Закону, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Відповідно до пункту 4 розділу VI Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).

В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання:

платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження;

вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис,- в органі доходів і зборів.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Відповідно до п. 5 розділу VI Інструкції, протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

Орган доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності):

вносить вимогу про сплату недоїмки до Єдиного державного реєстру виконавчих документів та пред`являє її до виконання в порядку, встановленому законом (після початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів);

надсилає її в порядку, встановленому законом, до органу державної виконавчої служби (до початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів);

надсилає її в порядку, встановленому Законом, до органу Казначейства - відповідно до частини другої статті 6 Закону України Про виконавче провадження, якщо платник єдиного внеску є бюджетною установою, державним органом, одержувачем бюджетних коштів, а також підприємством, установою або організацією, рахунки якої відкриті в Казначействі.

Якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки) (пункт 7 розділу VI Інструкції).

Як було встановлено судом, у позивача виникла заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальну суму 37 788,74 грн. за період 2017-2021 роки, яка добровільно не була сплачена, у зв`язку з чим ГУ ДПС у Волинській області протягом 2018-2021 років були сформовані відповідні вимоги про сплату боргу (недоїмки), які були надіслані на адресу платника згідно з вимогами Інструкції, рекомендованими листами з повідомленнями про вручення.

Поштові відправлення з вимогами повернулися за зворотною адресою з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 12 статті 9 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

При цьому, відповідно до ч.16 ст.25 Закону 2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Суд зазначає, що позивач, як платник єдиного внеску зобов`язана була своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, проте оскільки своєчасно цього не зробила, у відповідача виникло право на прийняття вимог про сплату боргу.

Також судом було встановлено, що у 2017 році ОСОБА_1 виїхала на постійне проживання до Республіки Польща, де розпочала роботу, а з серпня 2018 року згідно дослідженого судом трудового договору № UZ/2018/7 від 16.07.2018, укладеного на термін: з 01.08.2018 по 31.12.2024.

Суд не приймає доводи позивача про відсутність обов`язку сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування зважаючи на факт її постійного проживання з 2017 року на території Республіки Польща, офіційного працевлаштування за трудовим договором та сплати роботодавцем на території Республіка Польща відповідних податків, оскільки в спірному випадку факт проживання та працевлаштування позивача в Республіці Польща не впливає на її статус як фізичної особи-підприємця і обов`язок як платника єдиного соціального внеску за діючим законодавством України. При цьому, також слід враховувати, що роботодавці в Республіці Польща не є роботодавцями в розумінні Закону № 2464-VI, відповідно, позивач не вважається застрахованою особою, за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Частина 5 статті 9 Закону № 2464-VI встановлює, що сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Наведені норми в сукупності з іншими нормами ст. 9 та ст. 10 Закону № 2464-VI передбачають для певного кола осіб, в тому числі осіб, які працюють або постійно проживають за межами України, можливість добровільної сплати єдиного внеску на підставі договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, такий договір позивачем в установленому ст.10 Закону № 2464-VI порядку не укладався.

Також матеріалами справи не підтверджено реалізацію права позивача на участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування згідно ч. 9 ст. 10 вказаного Закону, а саме: відповідно до договорів про добровільну участь, укладених центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з такими підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними).

Посилання позивача на Конвенцію між Урядом України і Урядом Республіки Польща про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень, яка підписана 12.01.1993 та набрала чинності для України 11.03.1994, суд вважає помилковим, оскільки ця Конвенція, як в ній зазначено, застосовується до податків на доходи і на майно, що стягуються від імені Договірної Держави або її політико-адміністративного підрозділу, або місцевої влади, незалежно від способу їх стягнення.

Відповідно до п. 2, п. 3 ст.2 Конвенції податками на доход і на майно вважаються усі податки, що справляються від загальної суми доходу та вартості майна або з елементів доходу, включаючи податки на доходи від відчужування рухомого або нерухомого майна і податки на загальну суму заробітної плати і платні, сплачуваних підприємством.

Податками, на які поширюється ця Конвенція, зокрема, є в Україні: податок на прибуток (доходи) підприємств, прибутковий податок з громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства ("український податок").

Відповідно до п.4 ст.2 Конвенції ця Конвенція застосовується також до будь-яких ідентичних або подібних по суті податків, які стягуються одною з Договірних Держав після дати підписання цієї Конвенції, в доповнення до або замість існуючих податків цієї Договірної Держави. Компетентні органи Договірних Держав повідомляють один одного про будь-які істотні зміни, що відбудуться в їх законодавствах щодо оподаткування.

Виходячи з правової суті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цей внесок не є предметом регулювання наведеної вище Конвенції.

Як встановлено судом, позивач сплату єдиного внеску за визначений контролюючим органом період не здійснювала, доказів протилежного до суду не надала, а відповідач правомірна сформував та направив спірні вимоги рекомендованими листами з повідомленнями про вручення.

Поштові відправлення з вимогами повернулися за зворотною адресою з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання».

За наведених обставин суд дійшов висновку, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2018 № Ф-2692-52У, від 15.02.2019 № Ф-2692-52У, від 14.05.2019 № Ф-2692-52У, від 16.08.2019 № Ф-2692-52У, від 18.11.2019 № Ф-2692-52У, від 12.02.2020 № Ф-2692-52У, від 16.11.2020 № Ф-2692-52У, від 12.05.2021 № Ф-2692-52У сформовані ГУ ДПС у Волинській області на підставі та у межах наданих йому повноважень, за наявності підстав для їх прийняття, а тому є правомірними та не підлягають скасуванню, оскільки податковий орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналогічна позиція викладена у постановах Третього апеляційного адміністративного суду від 19.09.2024 справі № 160/32487/23, від 21.08.2023 у справі № 160/237/23, Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.05.2022 справі № 500/5352/21.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.Ф. Костюкевич