Справа № 439/1944/24
Суддя: Рахімова О. В.
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №439/1944/24
Провадження № 2-а/439/28/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області у складі

головуючого судді Рахімової О.В..,

з участю секретаря судового засідання Скорик І.Б.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Волкової М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Броди адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 25 червня 2024 року, він перебував на своєму робочому місці і виконував свої посадові обов`язки. Ніхто йому до відома не доводив жодного розпорядження про з`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 26 червня 2024 року, ніхто з керівників чи будь - яких працівників ТзОВ УНТ БЕЗПЕКА не пропонував йому підписати про ознайомлення з будь-яким розпорядженням чи іншим документом, які надійшли з військомату. Акту про відмову від підпису також йому ніхто не доводив та не озвучував. Позивач стверджує, що йому не було відомо, що саме 26 червня 2024 року він повинен з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 для звірки облікових даних та проходження медичного огляду.

Позивач зазначає, що по місцю праці ним було отримано копії документів, які надійшли із ІНФОРМАЦІЯ_3 та ТзОВ УНТ Безпека, а саме: копію розпорядження А/5612 від 15 червня 2024 року, наказ № 50/ОД від 25 червня 2024 року та повістку № А/5612-5. Однак, як вбачається із повістки, йому необхідно з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 08.30 годину 24 червня 2024 року, а не 26 червня 2024 року. Сам наказ № 50/ОД про забезпечення прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 винесено 25 червня 2024 року, вже після дати зазначеної у повістці.

Позивач стверджує, що хоча в самій постанові № 599 від 19 серпня 2024 року вказано, що він повинен був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 26 червня 2024 року і про це йому було оголошено 25 червня 2024 року. Такі розбіжності у вказаних документах додатково підтверджують те, що ніхто йому жодної повістки не вручав та не оголошував, сам факт необхідності його прибуття саме на 26 червня 2024 року не відповідає дійсності та суперечить всім наявним документам, та додатково підтверджує незаконність винесеної постанови.

Позивач наголошує, що в даному випадку, він жодної повістки про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 26 червня 2024 року не отримував, йому її ніхто не вручав, а саме по собі розрядження Начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про необхідність прибуття для звірки даних та проходження медичного огляду від 15 червня 2024 року № А/5612 являється незаконним, адже не передбачено чинним законодавством, зокрема не передбачено ст. 22 ЗУ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Тому позивач просив, суд скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, № 599 від 19 серпня 2024 року відносно нього, винесену Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 . Адміністративну справу про притягнення його за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, (постанова № 599 від 19 серпня 2024 року) - провадженням закрити.

Представник відповідача, надав суду відзив на позов, згідно якого позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Вказав, що ОСОБА_2 , військовозобов`язний, який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 .

15 червня 2024 року Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 на адресу НАК «Нафтогаз України» направлено розпорядження № А/5612, відповідно до якого необхідно було здійснити оповіщення про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 5 чоловік, в тому числі позивача ОСОБА_2 , 1993 р.н. на 24 червня 2024 року на 08.30 з метою звірки облікових даних, проходження медичного огляду, визначення призначення на особливий період, призову на військову службу.

Посадовими особами ТОВ «УТН Безпека» надано ІНФОРМАЦІЯ_5 акт відмови від отримання повістки від 25.06.2024 в якому зазначено, що ОСОБА_2 повідомлено про необхідність прибуття за викликом. Разом з тим, від отримання повістки він відмовився.

У зв`язку з тим, що військовозобов`язаний ОСОБА_2 не прибув у визначений у повістці дату і час, начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 подано повідомлення до органів Національної поліції про доставлення громадян, які вчинили адміністративне правопорушення для складення протоколу про вчинене адміністративне правопорушення.

Лише 13 серпня 2024 року (більш як через півтора місяці від дати на яку було зазначено необхідність прибуття) військовозобов`язаний ОСОБА_2 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

13 серпня 2024 року, уповноваженою посадовою особою було складено протокол про адміністративне правопорушення в якому позивачу було доведено суть адміністративного правопорушення, роз`яснено його права.

У позивача була можливість проаналізувати протокол про адміністративне правопорушення від 13.08.2024 та прибувши на 19.08.2024 на розгляд його справи надати пояснення, зауваження чи інші документи, які могли б вплинути на прийняття начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 рішення.

Позивач не скористався своїм правом на прийняття участі у розгляді його справи та надання тих документів, які ставлять під сумнів, як на його думку, вчинення ним адміністративного правопорушення або виключають склад адміністративного правопорушення.

Отже, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було розглянуто матеріали справи про вчинене позивачем правопорушення та прийнято рішення про притягнення до адміністративної відповідальності відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення.

А тому, підстави до закриття провадження відсутні, оскільки факт неприбуття у строк визначений у повістці без поважних причин було встановлено при винесені оскаржуваної постанови уповноваженою на те посадовою особою.

Ухвалою суду від 16.09.2024 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 28.11.2024 залучено до участі у справі в якості співвідповідача ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_1 ).

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_7 Волкова Мар`яна Ярославівна в судовому засіданні категорично заперечила щодо задоволення позову, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Взяти до уваги інформацію викладену у відзиві.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , в судове засідання повторно не з`явився, подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При прийнятті рішення, взяти до уваги інформацію викладену у відзиві ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Дослідивши матеріали адміністративної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, заслухавши сторонни, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період є адміністративним правопорушенням, передбаченим ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані зокрема: проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані зокрема: проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На підставі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини ( ЄСПЛ ) від 14 лютого 2008 у справі « Кобець проти України » (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey ), п. 282 ) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Як вбачається із постанови № 599 від 19 серпня 2024 (з виправленням), винесеної Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 , визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та обрано стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Однак, із постанови № 599 винесеної Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 неможливо чітко зрозуміти коли саме винесена постанова, адже в ній самій зроблено виправлення у вступній частині та в тій частині, де зазначено інформацію про отримання копії постанови. Будь-які виправлення у таких документах не допускаються. Окрім того в оскаржувальній постанові не зазначено місце та час вчинення адміністративного правопорушення

Також, в описових частинах: протоколу про адміністративне правопорушення від 13 серпня 2024 року та в постанові № 599 винесеної Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 зазначено, що: «Ураховуючи вказане своїми діями військовозобов`язаний ОСОБА_4 порушив ч. 3 ст. 22 ЗУ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію а саме: з`являтись за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду» (хто такий ОСОБА_4 невідомо); не зазначено, хто саме підписував протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_4 чи ОСОБА_2 ; не зазначено місце та час вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 .

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Таким чином, встановлені у судовому засіданні обставини не підтверджують обставин викладених у спірній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що постанова № 599 від 19.08.2024 (з виправленням) підлягає скасуванню, а провадження у справі відносно позивача за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП підлягає закриттю.

Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судові витрати у цій справі складаються з судового збору, який сплачений позивачем за подання позовної заяви до суду в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 605,60 грн. підлягають до стягнення з відповідача, який виступав у справі як суб`єкт владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 5, 6, 8-10, 72-78, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову серії №599 від 19 серпня 2024 року винесену Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 , якою ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 гривень та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_9 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 605( шістсот п`ять) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач 1: ІНФОРМАЦІЯ_11 ( АДРЕСА_3 , Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ).

Відповідач 2: ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_1 ).

Повне судове рішення складене 28.01.2025 року.

Суддя О.В. Рахімова