Справа № 494/901/24
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2025-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 494/901/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вовченко О.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання незаконними та протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Березівського районного суду Одеській області із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання незаконними та протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

Ухвалою Березівського районного суду Одеській області від 15.05.2024 поданий позов переданий за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду та згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 20.06.2024 справа передана судді Вовченко О.А.

Ухвалою суддів від 27.06.2024 року позовну заяву залишено без руху.

15.07.2024 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позову до якої, зокрема, додано квитанцію про сплату судового збору № 0.0..1 від 12.07.2024 року та адміністративний позов у якому позивач просить суд:

- визнати незаконними та протиправними дії відповідача по порушені моїх прав на пенсію зі зниженням віку, незаконним, протиправним, необ`єктивним та не вмотивованим рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 12.04.24 за №92 по відмові в призначенні мені пенсії зі зниженням віку та скасувати його;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути мою заяву 05.04.24 та призначити мені пенсію зі зниженням пенсійного віку, відповідно до п. 2 ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою суду від 02.08.2024 року продовжено позивачу строк на усунення недоліків позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання незаконними та протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії та встановлено позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

24.09.2024 року (вх.№45212/24) від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків разом із доказами доплати судового збору.

Таким чином, у визначений суддею строку позивачем усунуто недоліки позову.

Ухвалою 17 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 . Відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог в адміністративному позові зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює, має страховий стаж 27 років 1 місяць 27 днів, має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи. З 01.01.1986 р. по 01.09.1988 р. (2 роки 4 місяці 6 днів) проживала у зоні гарантованого добровільного відселення с. Гірки, Камінь Каширського району Волинської області згідно довідки Камінь-Каширської райдержадміністрації від 19.10.2022 за №435. З 21.06.1991 р. по 05.07.1994 р. (1 рік 6 місяців 10 днів) постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 на даний час Ярослава Мудрого, буд. 290, Коростенського / Народицького району Житомирської області в зоні 2 безумовного (обов`язкового) відселення.

ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 05.04.24 позивач звернулася до відповідача з заявою на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. На день звернення до відповідача страховий стаж складає 27 років 1 місяць 27 днів. Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 12.04.24 за №92 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного періоду перебування у зоні гарантованого добровільного відселення. Відмова відповідача є безпідставною та протиправною, незаконною.

Від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 01.11.2024 року (Вхід. №ЕС/59778/24) до суду надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що вимоги викладені в позовній заяві є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.04.2024 звернулась до Головного управління із заявою про призначення пенсії згідно ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням положень: ст. 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Після перевірки наданих позивачем документів, Головним управлінням було встановлено, що вік позивача -54 роки, а страховий стаж позивача складає 27 років 01 місяців 27 днів. Документами підтверджено, що особа станом на 01.1.1993 проживала у зоні гарантованого відселення - 2 роки 04 місяці 06 дній. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 21.01.1988, оскільки не прослідковується зміна прізвища з ОСОБА_2 . На підстави заяви та наданих документів Головним управлінням 12.04.2024 винесено Рішення № 92 про відмову у призначенні пенсії позивачу в зв`язку з відсутністю необхідного періоду перебування у зоні гарантованого добровільного відселення. З наведеного вбачається, що у позивача відсутнє право на призначення дострокової пенсії за віком.

Від ОСОБА_1 15.11.2024 року (Вхід. №64404/24) до суду надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що відзив відповідача є невмотивованим та таким, який не заснований на законі. Загальний страховий стаж в даній справі не є предметом спору. Про зміну прізвища з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 , надано відповідачу витяг від 25.04.24. Документально підтверджено проживання в зоні гарантованого добровільного відселення в період з 01.01.86 по 01.09.88, (2 роки 04 місяці 06 днів), в зоні примусового відселення з 21.06.91 по 05.07.94 (1 рік 6 місяців 10 днів), що разом складає 3 роки 10 місяців 16 днів, що згідно ст. 26 ЗУ №1058 є достатнім для зменшення пенсійного віку. Посилання відповідача на те, що не передбачено сумування періодів проживання в різних зонах забруднення є помилковим та суперечить ст. 55 ЗУ №796.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою, відзивами на позовну заяву, відповіддю на відзив, дослідивши обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги і заперечення та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в м. Березівка, Одеської області.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 (категорія 3) від 21.12.2012 р., ОСОБА_1 , має право на пільги і компенсації, встановлені Законом «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 13).

Досягнувши віку 54 років, ОСОБА_1 , 05.04.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», надавши документи, що визначені в розписці відповідача від 05.04.2024 року.

Заява про призначення пенсії позивачці зареєстрована за № 485.

Заяву позивача з доданими документами розглядало Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області та рішенням від 12.04.2024 за № 92 відмовило в призначенні пенсії відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідного періоду перебування у зоні гарантованого добровільного відселення (а.с. 10-11).

В рішенні від 12.04.2024 за № 92 зазначено, що вік заявниці 54 роки. Необхідний страховий стаж становить 25 років. Страховий стаж особи становить 27 років 01 місяць 27 днів. …. Заявницею надано довідку від 31.08.2023 № 965, яка видана Центром надання адміністративних послуг Народницької селищної ради про проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Сумування періодів проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та перебування у зоні гарантованого добровільного відселення не передбачено. Документами підтверджено, що особа станом на 01.01.1993 проживала у зоні гарантованого добровільного відселення 02 роки 04 місяці 06 днів.

Незгода позивачки із рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» стала підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ).

Приписами п. 2 ст. 9 Закону № 796-ХІІ визначено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до абз. 6-8 ч.1 п.3 ст. 14 Закону № 796-ХІІ, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які:

- постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

- постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3;

Згідно зі ст.15 Закону № 796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Положеннями ч.3 ст. 65 Закону № 796-XII визначено, що посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Згідно з п. 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. N 51 (далі Порядок № 51) (який був чинний на дату видачі позивачці посвідчення),

посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Відповідно до абз. 3 п. 5 Порядку №51 потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), Потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Пунктом 10 Порядку №51 встановлено, що посвідчення видаються особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 5).

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №51 передбачено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом №796-XII для такої категорії зокрема і призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання пенсій потерпілими від Чорнобильської катастрофи.

Таку ж правову позицію зазначає Верховний Суд у постановах від 11.09.2019 року по справі № 205/8713/16-а, від 25.11.2019 року по справі № 464/4150/17, від 09.01.2020 року по справі № 363/3976/16-а, від 26.03.2020 року по справі № 652/610/16-а, від 18.06.2020 року по справі № 751/2738/17.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації, встановлені Законом «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 (категорія 3) від 21.12.2012 року (а.с. 13).

З посвідчення позивачки серії НОМЕР_2 вбачається, що вона є потерпілою від Чорнобильської катастрофи категорія 3.

Ця категорія 3 надається потерпілим за умови проживання у зонах безумовного (обов`язкового) відселення (не менше 2 років), гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років. Посвідчення позивачки є дійсним та доказів позбавлення її статусу потерпілої особи судами не встановлено, отже є таким, що підлягає для врахування і надання їй пільг, встановлених Законом № 796-ХІІ. Однією із пільг є зменшення віку, необхідного для призначення і виплати пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і Закону № 796-ХІІ.

Відповідно до ст. 49 Закону № 796-ХІІ, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Після 1 січня 2015 року додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 4, не встановлюється.

Положеннями ч.1 ст. 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

В п. 2 ч.1 ст.55 Закону № 796-XII зазначено, що право на пенсію із зниженням пенсійного віку мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема:

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, мають право на зниження пенсійного віку - 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років;

-особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років;

-особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Згідно ч. 3 ст. 55 Закону № 796-XII, призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

В ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" вказано, що, заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики. Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Відповідно до ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №92 зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 27 років 01 місяць 27 днів.

При цьому у відповіді на відзив позивачкою вказано, що загальний страховий стаж не є предметом даного спору.

Згідно довідки центру надання адміністративних послуг Народицької селищної ради Коростенського району Житомирської області №965 від 31.08.2023 р. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 в зоні 2 безумовного (обов`язкового) відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 21.06.1991 р. по 05.07.1994 р. (а.с. 14).

В довідці Камінь-Каширської державної адміністрації № 435 від 19.10.2022 р. зазначено, що ОСОБА_1 , постійно проживала у с. Гірки Камінь-Каширського району Волинської області з 01.01.1986 р. по 01.09.1988 р. (а.с. 15).

У відповідності до постанови Кабінету Міністрів Української РСР «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 липня1991 року №106:

- с. Народичі, Народицького району, Житомирської області віднесено до 2 зони безумовного (обов`язкового) відселення;

- с. Гірки, Любешівського району, Волинської області віднесено до 3 зони гарантованого добровільного відселення. (Після проведення заходів по децентралізації с. Гірки є селом Камінь-Каширського району Волинської області).

З вище зазначених досліджених доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 , постійно проживала:

- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 21.06.1991 р. по 05.07.1994 р., при цьому термін проживання в зазначеній зоні станом на 1 січня 1993 р. становить 1 рік 6 місяців 12 днів;

- у зоні гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 01.01.1986 р. по 01.09.1988 р. становить 2 роки 8 місяців 1 день.

Таким чином станом на 01.01.1993 фактично ОСОБА_1 прожила в зоні відповідно до постанови КМ №106 від 23.07.1991, що відноситься до 3 категорії постраждалої від аварії на Чорнобильській катастрофі - 4 роки 2 місяці 13 днів, що визначено судом шляхом сумування періодів проживання в таких зонах забруднення та підтверджується відповідними документами.

Також суд зазначає, що посилання відповідача на неможливість сумування періодів проживання у різних зонах, суд оцінює критично, оскільки будь-які заборони таких дій у чинному законодавстві відсутні.

Окрім зазначеного, суд звертає увагу, що у рішенні про відмову у призначенні пенсії Головного управління ПФУ в Одеській області № 92 від 12.04.2024 не вірно розрахований період проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення (2 роки 4 місяці 06 днів), та взагалі не розраховано періоду проживання позивачки у зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

З урахуванням вище викладеного та приписів ч.2 ст. 9 КАС України суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 92 від 12.04.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Враховуючи, що позивачу слід врахувати період проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, тобто періоду проживання у вищій зоні, з огляду на принцип верховенства права, суд вважає за можливе сумування позивачці такі періоди проживання при прийнятті рішення за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача № 92 від 12.04.2024 щодо відмови в призначенні позивачці пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у частині підтвердження права позивача на зниження пенсійного віку, суд обираючи спосіб захисту порушених прав позивачки, дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.04.24 та призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ч.1 ст. 90 КАС України, зазначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволенням позову, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області судовий збір сплачений згідно квитанцій № 0.0..1 від 06.06.2024 та № 0.0..1 від 16.09.2024 в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись вимогами ст. ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 92 від 12.04.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.04.2024 року та призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням висновків суду.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, (вул. Канатна, 83 м. Одеса, 65107, ).

Суддя О.А. Вовченко