Справа № 360/1199/24
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

27 січня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/1199/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чернявська Т.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 , поданим в його інтересах адвокатом Тарасенко Вірою Юріївною, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду на розгляді перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач), поданим в його інтересах адвокатом Тарасенко Вірою Юріївною (далі - представник позивача), до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - І відповідач), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІІ відповідач), в якому представник позивача, з урахуванням уточненої позовної заяви від 21 жовтня 2024 року б/н, просить:

- визнати протиправними дії та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 з приводу відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та ухилення від розгляду його заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання йому відстрочки від призову під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у спосіб, визначений Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочку від призову за мобілізацією на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що позивач 16 серпня 2024 року направив по пошті до відповідача заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Означена заява згідно з рекомендованим повідомленням про вручення відправлення отримана відповідачем 21 серпня 2024 року.

Після того як від суду разом з ухвалою про залишення позовної заяви без руху була надана інформація про нову назву відповідача, 21 серпня 2024 року позивач повторно направив відповідачу заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та додатково заяву про постановку його на військовий облік та видачу йому військово-облікового документу.

Підставою для надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у заяві зазначено пункт 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: позивач має дитину віком до 18 років, мати якої померла. Фактично вищезазначені обставини є підставами для надання позивачу відстрочки від призову на військову службу за пунктом 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Позивач надав відповідачу всі документи на підтвердження того, що у нього є право на відстрочку від мобілізації за пунктом 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: копії посвідчення про приписку до призовної дільниці ОСОБА_1 , паспорту ОСОБА_1 , довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , витягу з Єдиного державного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , свідоцтва про народження ОСОБА_2 , перекладу з російської мови на українську мову свідоцтва про народження ОСОБА_2 , свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , перекладу з російської мови на українську мову свідоцтва про смерть ОСОБА_3 .

На означену заяву позивач не отримав жодної відповіді ані в визначений 7-денний строк для її надання, ані пізніше. З метою отримання інформації щодо стану розгляду його заяви позивач звернувся до адвоката, яка, в свою чергу, звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_2 з адвокатським запитом про витребування такої інформації. Адвокатський запит залишився без відповіді.

З посиланням на норми Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі - Порядок № 560), представник позивача зазначає, що відповідач у семиденний строк з дня отримання заяви позивача мав прийняти рішення про надання чи відмову в наданні відстрочки позивачу, чого відповідачем здійснено не було.

З урахуванням викладеного, представник позивача просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 11 жовтня 2024 року відмовлено адвокату Тарасенко Вірі Юріївні у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 360/1199/21 за позовною заявою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах адвокатом Тарасенко Вірою Юріївною, до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_1 до військової частини з метою проходження військової служби в Збройних Силах України та щодо вручення йому мобілізаційного розпорядження до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі щодо оскарження дій (бездіяльності) щодо мобілізації та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою від 14 жовтня 2024 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Тарасенко Вірою Юріївною, до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою від 04 листопада 2024 року про відкриття провадження в адміністративній справі судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); витребувано письмові докази.

Ухвалою від 26 листопада 2024 року задоволено клопотання адвоката Тарасенко Віри Юріївни про залучення до участі у справі співвідповідача; залучено до участі у справі співвідповідачем ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ); розгляд адміністративної справи розпочато спочатку; витребувано письмові докази.

Ухвалою від 18 грудня 2024 року витребувано письмові докази від ІІ відповідача.

Позовну заяву з додатками, уточнену позовну заяву з додатками, ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі та пам`ятку про процесуальні права та обов`язки ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав 19 листопада 2024 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу та реєстраційна картка поштового повідомлення у справі № 360/1199/24.

ІНФОРМАЦІЯ_1 правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

ІНФОРМАЦІЯ_4 позов не визнав, про що 05 грудня 2024 року через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» за вхідним реєстраційним № 10184/2024 подав відзив на позовну заяву від 05 грудня 2024 року б/н, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що у своїй діяльності, спрямованій на укріплення обороноздатності України, ІНФОРМАЦІЯ_1 керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міністерства оборони України, Міністра оборони України, Головнокомандувача Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, іншими нормативно-правовими актами, а також забезпечує виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, з дотриманням вище перелічених правових норм.

Відповідно до пункту 7 Положення про ІНФОРМАЦІЯ_4 , затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_5 від 14 червня 2024 року № 303 (далі - Положення), з метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій ІНФОРМАЦІЯ_4 у його складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ, що затверджується начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Пунктом 10.11 Положення встановлені функціональні обов`язки Третього відділу зокрема щодо ведення обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, оформлення військо-облікових документів, відповідно до законодавства.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14 червня 2024 року № 344 при ІНФОРМАЦІЯ_6 створені комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки, відмови у наданні відстрочки, продовження терміну її дії, скасування (зміни) раніше прийнятого комісією рішення, зокрема така комісія створена у Третьому відділі.

Завданням комісії при Третьому відділі є розгляд документів військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_7 та які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації.

Зазначена процедура (надання відстрочки) та порядок дії відповідної комісії передбачені пунктами 56-67 Порядку № 560.

Відповідно до пункту четвертого статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти, які залишили або покинули своє місце проживання, зобов`язані в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідному підрозділу розвідувальних органів України).

Аналогічні зобов`язальні вимоги до військовозобов`язаних висуває підпункт 7 пункту 1 частини першої Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, сформованого 04 грудня 2024 року, ОСОБА_1 не прив`язаний до військкомату.

В документах, які подав позивач, є нечітка копія посвідчення про приписку до призовної дільниці. Вказаний документ на день його видачі свідчив про те, що ОСОБА_1 є призовником, але станом на дату подання заяви про надання відстрочки від призову (28 серпня 2024 року) ОСОБА_1 втратив цей статус, оскільки йому виповнилося 25 років, а тому, в силу статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», є військовозобов`язаним, відповідно, наданий ним документ вважається недійсним.

З огляду на зміст довідки, зразок якої передбачений додатком № 6 Порядку № 560, чинність цього документу (довідки) пов`язується з наявністю діючого військово-облікового документу, номер та серія якого зазначаються у довідці.

Процедура отримання військово-облікового документу встановлена Порядком оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559 (далі - Порядок № 559).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 559 військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559 «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа».

Отже, резюмує ІІ відповідач, належність ОСОБА_1 до категорії військовозобов`язаних чи резервістів наразі не визначена.

З огляду на викладене, враховуючи, що у ОСОБА_1 відсутній чинний військово-обліковий документ, а стаття 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає підстави для надання відстрочки від призову під час мобілізації саме військовозобов`язаним, які перебувають на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_8 , наразі відповідач не може реалізувати права ОСОБА_1 на отримання відстрочки від призову під час мобілізації.

З урахуванням вищевикладеного, ІІ відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Користуючись правом на подання заяв по суті справи, представником позивача подана відповідь на відзив ІІ відповідача від 06 грудня 2024 року б/н, в якій серед іншого зазначено таке.

По-перше, представник позивача зазначає, що ІІ відповідач не враховує того факту, що позивач не перебуває у нього на військовому обліку саме через його бездіяльність. У матеріалах справи міститься заява про постановку позивача на військовий облік (про видачу військового квитка) із доданим до неї повним переліком документів, необхідних для постановки позивача на військовий облік, із доказами її направлення відповідачу (поштова квитанція з описом вкладення). Представник позивача зазначає, що відповідачі мали поставити позивача на військовий облік автоматично вже після реєстрації його як внутрішньо переміщеної особи, або після отримання його заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, або ж після отримання такої заяви позивача. Однак, відповідачі ухиляються від постановки позивача на військовий облік і вимагають його особистої явки до ТЦК та СП, що взагалі не є обов`язковим згідно з чинним законодавством.

По-друге, щодо посилання ІІ відповідача на відсутність у позивача чинного військово-облікового документа представник позивача зазначила, що до позовної заяви додане приписне посвідчення військовозобов`язаного, який є чинним військово-обліковим документом позивача до моменту, поки він не буде замінений на інший. Так, можливо, колись позивач порушив правила військового обліку і колись раніше не вчиняв жодних дій щодо приведення своїх документів у відповідність. Це може бути підставою для притягнення його до відповідальності за порушення правил військового обліку, якщо строки на таке притягнення не минули. Але це не може бути підставою, щоб вважати його приписне посвідчення військовозобов`язаного недійсним. Пунктом 2 Порядку № 559 встановлено, що військово-облікові документи, оформлені до набрання чинності цією постановою, вважаються дійсними на всій території України до видачі військово-облікового документа нового зразка. Оскільки відповідачі ухиляються від постановки позивача у себе на військовий облік і внаслідок цього у позивача немає зараз військово-обліково документа нового зразка, його приписне посвідчення військовозобов`язаного є чинним військово-обліковим документом.

По-третє, представник позивача зазначила, що при реєстрації позивача як внутрішньо переміщеної особи за новим місцем проживання згідно з вимогами чинного законодавства дані щодо постановки його на військовий облік повинні передавати до ІНФОРМАЦІЯ_9 органи місцевого самоврядування. І вже це є підставою для постановки на військовий облік позивача. Ніяких інших дій від позивача у випадку його реєстрації як внутрішньо переміщеної особи чинне законодавство як обов`язкових не вимагає. Більш того, отримавши заяву про надання відстрочки від призову під час мобілізації, ТЦК та СП повинні були на підставі наданих позивачем документів самі поставити його на військовий облік, навіть якщо до цього органи місцевого самоврядування не встигли їм передати якусь інформацію і до цього позивач ніяких дій не вчиняв. Ухилення зі сторони ТЦК та СП від постановки на військовий облік позивача та від видачі йому відповідного документу не може бути причиною згідно з чинним законодавством для позбавлення його права на відстрочку від мобілізації. Позивач неодноразово сам намагався оновити дані та стати на військовий облік, отримати військово-обліковий документ через «Резерв+» та «Дію», але нічого не вийшло. І це не вина позивача. А бездіяльність органів місцевого самоврядування щодо не передачі відповідної інформації до ТЦК та СП, та, у подальшому, бездіяльність ТЦК та СП.

Дослідивши матеріали судової справи у змішаній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

Заявою від 14 серпня 2024 року б/н, складеною, підписаною та надісланою адвокатом Тарасенко Вірою Юріївною, остання просила оформити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; місце проживання за довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13 серпня 2024 року за № 1324-: АДРЕСА_3 ) довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у порядку, визначеному Постановою № 560, як особі, яка на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

До означеної зави адвокат Тарасенко Віра Юріївна додала:

1) копію посвідчення про приписку до призовної дільниці ОСОБА_1 від 27 жовтня 2009 року, відповідно до якого позивач як призовник приписаний до призовної дільниці м. Ровеньки Луганської області;

2) копію паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ;

3) копію довідки про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи від 13 серпня 2024 року № 1324- за адресою: АДРЕСА_3 ;

4) копію витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 12 березня 2018 року № 9211-1, згідно з яким зареєстрованим місцем проживанням позивача є адреса: АДРЕСА_2 ;

5) копію свідоцтва про народження доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , від 15 квітня 2016 року серія НОМЕР_4 ;

6) нотаріально посвідчену копію перекладу (з російської мови на українську мову) свідоцтва про народження доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , від 15 квітня 2016 року серія НОМЕР_4 , відповідно до якої місцем народження ОСОБА_2 є м. Ростов-на-Дону, Ростовська область, Росія; батько - ОСОБА_1 , громадянин України, національність - українець; мати - ОСОБА_3 , громадянка Росії, національність - росіянка;

7) копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , від 04 листопада 2021 року серія НОМЕР_5 ;

8) нотаріально посвідчену копію перекладу (з російської мови на українську мову) свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , від 04 листопада 2021 року серія НОМЕР_5 , відповідно до якої ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_13 о 02 год. 00 хв.; місце смерті - Російська Федерація, Ростовська область, м. Ростов-на-Дону;

9) копію ордеру серії ВІ № 1237336 від 14 серпня 2024 року, про надання правничої допомоги, відповідно до якого адвокат Тарасенко Віра Юріївна на підставі договору про надання правничої допомоги від 11 серпня 2024 року б/н уповноважена на надання правничої допомоги ОСОБА_1 у ІНФОРМАЦІЯ_14 , у ІНФОРМАЦІЯ_9 та Міністерстві оброни України;

10) копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2775, виданого 23 квітня 2019 року на Тарасенко Віру Юріївну ;

11) копію договору про надання правничої допомоги позивачу (зміст такого документа встановити неможливо, оскільки така копія не надана до суду ані представником позивача, ані відповідачами як додаток до заяви від 14 серпня 2024 року б/н).

Заява про надання позивачу довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації від 14 серпня 2024 року б/н складена на ім`я голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_15 (якого не існує), а направлена на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 (існуючий орган).

У поясненнях (заявах) від 22 листопада 2024 року б/н, від 09 грудня 2024 року б/н та від 23 грудня 2024 року № 8357 ІІ відповідач зазначив, що:

- Положення про ІНФОРМАЦІЯ_8 відсутнє;

- направлення позивачем 21 серпня 2024 року документів щодо надання відстрочки від призову на військову службу гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , за пунктом 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» здійснено засобами поштового зв`язку. Серед поданих документів було два паспорта гр. ОСОБА_1 російський та український, а також був відсутній діючий військово-обліковий документ про перебування на військовому обліку. Інших відомостей про такого громадянина в ІНФОРМАЦІЯ_8 не було. Працівниками здійснювались перевірки щодо громадянина до органів Служби безпеки України;

- комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 отримано засобами поштового зв`язку заяву та документи щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», до якої заявник надав документи як одинокий батько. Але члени комісії не беруть до уваги документи громадян, які не стоять на обліку ІНФОРМАЦІЯ_1 (комісія по розгляду заяв від громадян, що подають пакет документів на надання відстрочки не займається постановкою на військовий облік), натомість засобами телефонного зв`язку повідомляють про це за телефоном, вказаним самим заявником, та пропонують звернутися у відділ ТЦК, в якому перебуває на обліку, про що й повідомлено заявника одним із членів комісії. Окрім того, в копіях документів, наданих заявником, вказано доньку, яка є громадянкою Росії, надано копію свідоцтво про смерть дружини (громадянки Росії). При спілкуванні в телефонному режимі з позивачем працівником відділу поставлено питання щодо здійснення догляду за донькою, яка проживає в Росії, на що позивач відповів, що донька проживає з бабусею у Ростові-на-Дону і він до неї часто їздить. На питання, яким чином він перетинає кордон до Росії, позивач відповів, що має російський паспорт, у зв`язку з чим пакет його документів вилучено головою комісії, який на той час тимчасово виконував обов`язки ІНФОРМАЦІЯ_1 , для проведення внутрішнього (неофіційного, без реєстрації) розслідування відповідними державними органами. На цей час інформація по цьому питанню відсутня.

У відповіді на заяву ІІ відповідача від 10 грудня 2024 року б/н та у додаткових поясненнях від 27 грудня 2024 року б/н представник позивача вказала, що твердження ІІ відповідача щодо наявності у позивача та направлення на адресу І відповідача російського паспорту на ім`я позивача є завідомо неправдивою інформацією. Також відповідачами не надано суду жодних претензій, вироків, постанов чи витягів з ЄРДР щодо відкриття кримінального провадження щодо позивача.

З наданих в рамках цієї справи пояснень та документів, судом встановлено, що рішення за наслідками розгляду заяви адвоката Тарасенко Віри Юріївни від 14 серпня 2024 року б/н про надання ОСОБА_1 довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у порядку, визначеному Постановою № 560, як особі, яка на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, відповідачами не приймалось.

Заявами від 21 жовтня 2024 року б/н адвокат Тарасенко Віра Юріївна звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_1 (заяви підписує адвокат) та просила:

- надати ОСОБА_1 довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у порядку, визначеному Постановою № 560, як особі, яка на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову на військову службу під час мобілізації;

- видати ОСОБА_1 військовий квиток у зв`язку зі зміною місця проживання та реєстрацією як внутрішньо переміщеної особи.

На заяву адвоката Тарасенко Віри Юріївни від 21 жовтня 2024 року б/н про надання ОСОБА_1 довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у порядку, визначеному Постановою № 560, як особі, яка на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, зареєстровану 24 жовтня 2024 року за № 10583, І відповідач листом від 28 жовтня 2024 року № 6963 повідомив представника позивача, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , мешканець м. Ровеньки Луганської області, не перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також зазначено, що комісією з надання ІНФОРМАЦІЯ_1 (так зазначено в листі) приймаються документи на надання відстрочки згідно з Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в осіб, які перебувають на військовому обліку.

Разом з цим, суд зазначає, що в межах розгляду цієї справи заяви від 21 жовтня 2024 року про надання ОСОБА_1 довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у порядку, визначеному Постановою № 560, як особі, яка на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, та видачу ОСОБА_1 військового квитка у зв`язку зі зміною місця проживання та реєстрацією як внутрішньо переміщеної особи, не беруться судом до уваги, оскільки в обґрунтування позовної заяви представник позивача посилається саме на протиправну бездіяльність відповідача щодо нерозгляду заяви від 14 серпня 2024 року. Заяви ж від 21 жовтня 2024 року складені та скеровані представником позивача на адресу І відповідача вже після звернення до суду з цим позовом, предмет або підстави позову представником позивача у визначений КАС України строк та спосіб не змінювалися.

Відповідно до пояснень представника позивача, викладених в клопотанні від 18 листопада 2024 року б/н, станом на цей час саме бабуся - ОСОБА_5 проживає разом із донькою позивача - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 . ОСОБА_1 дійсно бере участь у вихованні та утриманні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , у якої ІНФОРМАЦІЯ_13 померла матір - ОСОБА_3 . Після смерті матері дитини виникло питання, де буде далі проживати дитина. Наразі дитина проживає з бабусею, але вона вже є літньою людиною, має багато проблем зі здоров`ям і не знає, на скільки буде здатна це робити і далі. Позивач постійно бере участь в вихованні дитини, вирішує всі її питання зі школою та іншими установами, які дитина відвідує, спілкується з дитиною, бере участь у її житті. Також позивач фінансово утримує дитину, оскільки в силу віку бабуся не здатна в повній мірі цього робити. Позивач наразі не має права виїзду з України і не може приїхати до дитини, а дитина, яка є громадянкою Російської Федерації, не може приїхати до України. Саме тому на цей час позивач змушений брати участь у вихованні дитини, вирішувати всі організаційні питання в житті дитини і допомагати фінансово віддалено. Інших доказів місця проживання дитини надати немає можливості через проживання дитини на території Російської Федерації.

Також представник позивача зазначила, що донька ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зараз проживає у Російській Федерації за адресою: АДРЕСА_4 , разом із бабусею та навчається у 2-В класі в Муніципальній бюджетній загальноосвітній установі м. Ростов-на-Дону «Школа № 110 імені тричі Герою Радянського Союзу Маршала авіації Покришкіна Олександра Івановича» м. Ростов-на Дону. Але все це не дає підстав вважати, що ОСОБА_1 не бере участі у вихованні та утриманні дитини. Ситуація, що він зараз не має можливості проживати разом із дитиною, склалася не через його дії та від бажань позивача не залежить. Через військові дії на території України позивач не має права виїзду за кордон і фізично не має можливості приїхати до дитини, а дитина позивача є громадянкою Російської Федерації і фізично не може приїхати ні з ким із родичів до України. Тому ОСОБА_1 змушений підтримувати дитину, фінансово забезпечувати та брати участь у її вихованні віддалено. І саме з метою мати можливість особисто побачити дитину і подана ця позовна заява до суду. Отримавши відстрочку від мобілізації, ОСОБА_1 матиме можливість виїхати за кордон, забрати дитину у літньої бабусі і проживати з нею у будь-якій країні. Зараз, на жаль, такі дії позивач вчинити не може, оскільки у нього не має права виїзду з України. І це аж ніяк не відповідає інтересам дитини. Більш того, навіть знаходячись у іншій країні, позивач допомагає дитині як може.

Представник позивача зазначає, що право позивача на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації не залежить від місця проживання його дитини та її громадянства. Таке право не залежить від наявності чи відсутності у дитини інших родичів та від участі інших родичів у вихованні дитини. Право на відстрочку від призову під час мобілізації у позивача є через те, що він є батьком дитини і матір дитини померла. Відповідно, позивач є батьком одинаком по факту смерті матері дитини. І у разі смерті матері дитини чинне законодавство не вимагає, щоб позивач звертався до суду і встановлював факт самостійного виховання і утримання дитини або позбавляв її матір батьківських прав. Цього не вимагається й коли матір померла. У матеріалах справи відсутні документи про позбавлення батьківських прав батька дитини чи про те, що він має заборгованість з аліментів, відповідно, презюмується, що батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки, якщо не доведено інше.

Підставою для надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у його заяві зазначено пункт 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: позивач має дитину віком до 18 років, мати якої померла. Копії документів на підтвердження цього були додані до заяви. Фактично вищезазначені обставини є підставами для надання позивачу відстрочки від призову на військову службу за пунктом 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Оскільки у позивача є дитина до 18 років, він записаний як батько у свідоцтві про народження дитини і матір дитини померла, ніяких додаткових дій по встановленню факту самостійного виховання та утримання дитини батьком не вимагається. І батько в такому випадку має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, крім випадку коли є рішення суду про позбавлення його батьківських прав. А як у конкретній сім`ї вирішують питання щодо проживання дитини - це внутрішнє питання сім`ї, крім випадку, якщо існують якісь окремі рішення щодо цього органів опіки та піклування, чого у цій справі також немає. І на відстрочку від мобілізації такі внутрішні сімейні рішення не впливають.

До означених пояснень представник позивача серед іншого додала:

1) заяву ОСОБА_5 - бабусі доньки позивача від 14 листопада 2024 року, з поясненнями щодо проживання, виховання ОСОБА_2 ;

2) копію довідки Муніципальної бюджетної загальноосвітньої установи м. Ростов-на-Дону «Школа № 110 імені тричі Герою Радянського Союзу Маршала авіації Покришкіна Олександра Івановича » від 12 листопада 2024 року № 148, відповідно до якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , є ученицею 2-В класу Муніципальної бюджетної загальноосвітньої установи м. Ростов-на-Дону «Школа № 110 імені тричі Герою Радянського Союзу Маршала авіації Покришкіна Олександра Івановича».

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, сформованого 04 грудня 2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , не прив`язаний до військкомату.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

В подальшому, Законами України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, від 22 травня 2022 року № 2263-IX, від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, від 07 лютого 2023 року № 2915-IX, від 02 травня 2023 року № 3057-IX, від 27 липня 2023 року № 3276-ІХ, від 08 листопада 2023 року № 3429-ІХ, від 6 лютого 2024 року № 3564-IX, від 08 травня 2024 року № 3684-ІХ, від 23 липня 2024 року № 3891-ІХ, від 29 жовтня 2024 року № 4024-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено відповідні Укази Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 07 листопада 2022 року № 757/2022, від 06 лютого 2023 року № 58/2023, від 01 травня 2023 року № 254/2023, від 26 липня 2023 року № 452/2023, від 06 листопада 2023 року № 734/2023, від 05 лютого 2024 року № 49/2024, від 06 травня 2024 року № 271/2024, від 23 липня 2024 року № 469/2024, від 28 жовтня 2024 року № 740/2024, якими строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 годин 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 годин 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 годин 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 годин 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб.

Станом на дату розгляду справи воєнний стан та загальна мобілізація в Україні триває.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби встановлює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 2 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частинами першою, п`ятою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Статтею 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-ХІІ в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено:

мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абзац четвертий);

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій (абзац п`ятий).

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації закріплені статтею 22 Закону № 3543-ХІІ.

Поряд з цим, статтею 23 Закону № 3543-ХІІ передбачені підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Загальні правила військового обліку регламентовані у статті 33 Закону № 2232-ХІІ.

Відповідно до статті 33 Закону № 2232-ХІІ:

військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів (частина перша);

військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний (частина третя);

військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина п`ята).

Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (частина перша статті 34 Закону № 2232-ХІІ).

Частиною четвертою статті 37 Закону № 2232-ХІІ закріплено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти, які залишили або покинули своє місце проживання, зобов`язані в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідному підрозділу розвідувальних органів України).

Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (далі - Порядок № 1487 в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1487 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами.

Абзацом першим підпункту 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку № 1487 в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад.

Згідно з підпунктами 7, 8 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку № 1487 в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні:

особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання прибувати із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу), який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік;

особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Також відповідно до абзаців першого-третього підпункту 10-1 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку № 1487 в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану:

у разі залишення свого місця проживання стати в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти СБУ - в Центральному управлінні або регіональних органах СБУ, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідним підрозділам розвідувальних органів);

мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.

Отже, чинним законодавством встановлений прямий обов`язок військовозобов`язаного особисто в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи прибути із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи і стати на військовий облік.

Як слідує з матеріалів справи та наданих сторонами пояснень, ОСОБА_1 особисто в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у АДРЕСА_5 (з 13 серпня 2024 року) із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи для взяття на військовий облік не прибував.

Як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи ОСОБА_1 не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних ані у ІНФОРМАЦІЯ_1 , ані у ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення визначає Порядок № 560 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 56 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з абзацами першим-третім пункту 57 Порядку № 560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Абзацом першим пункту 58 Порядку № 560 закріплено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Пунктом 60 Порядку № 560 регламентовано, що:

комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів;

комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади;

на підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом;

про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення;

у разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6;

у разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку; […].

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 (далі - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя. З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (абзаци перший - третій пункту 7 Положення № 154).

Відповідно до абзаців п`ятого, дев`ятого пункту 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема: беруть участь в організації та забезпеченні роботи районних (міських) призовних комісій, готують для розгляду зазначеними комісіями матеріали з питань направлення громадян України для проходження базової військової служби, служби у військовому резерві, надання відстрочки або звільнення їх від направлення для проходження базової військової служби, служби у військовому резерві; оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

Згідно з витягом з Положення про ІНФОРМАЦІЯ_4 , затвердженого наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 14 червня 2024 року № 303 (далі - Положення № 303), ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_16 ) є органом військового управління, що забезпечує виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації (абзац перший пункту 1 Положення).

Відповідно до пункту 7 Положення № 303 ІНФОРМАЦІЯ_16 є відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_17 без права юридичної особи. З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій ІНФОРМАЦІЯ_16 у його складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ, що затверджується начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Пунктом 10.11 Положення № 303 закріплено, що Третій відділ серед іншого веде військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, оформлює військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам та виконує інші функції відповідно до законодавства.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14 червня 2024 року № 344 «Про створення комісій для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період» для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки, відмови у наданні відстрочки, продовження терміну її дії, скасування (зміни) раніше прийнятого Комісією рішення, при ІНФОРМАЦІЯ_1 створено відповідну комісію та затверджено її склад.

Як слідує з матеріалів справи позивачем не дотримано процедуру особистого подання заяви та документів, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки заява від 14 серпня 2024 року б/н складена, підписана та надіслана адвокатом Тарасенко Вірою Юріївною, а не особисто позивачем.

Отже, означена заява від 14 серпня 2024 року б/н та додані до неї документи не є зверненням військовозобов`язаного щодо вирішення питання про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, яке комісія, створена при ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язана розглянути та на підставі розгляду отриманих документів ухвалити рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, що оформлюється протоколом.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд дійшов висновку про відсутність у Комісії, створеній при ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноважень щодо розгляду та вирішення будь-яких питань, пов`язаних з наданням позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки такі питання повноважний вирішувати лише орган, в якому військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку.

З огляду на викладене, у межах спірних правовідносин відсутні оскаржувані протиправні дії та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 з приводу відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та ухилення від розгляду його заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, внаслідок чого у задоволенні основної позовної вимоги належить відмовити.

Що стосується вимоги про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання йому відстрочки від призову під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у спосіб, визначений Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочку від призову за мобілізацією на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», то зазначена позовна вимога є похідною, задоволення якої залежить від основної позовної вимоги (визнання протиправними дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень). Оскільки з урахуванням встановлених судом обставин підстави для задоволення основної позовної вимоги (визнання протиправними дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень) відсутні, то похідну позовну вимогу (зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії) належить також залишити без задоволення.

Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вищевикладені факти та обставини є безумовною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, а інші доводи не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, внаслідок чого у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із частиною другою статті 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01 січня 2024 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 3028,00 грн. Тобто, за одну вимогу немайнового характеру фізична особа мала сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (частина третя статті 6 Закону № 3674-VI).

Системний аналіз частини першої статті 5 та частини другої статті 245 КАС України дає підстави для висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою немайнового характеру (такий правовий висновок про застосування норм Закону № 3674-VI при визначенні розміру судового збору за подання позовної заяви, в якій об`єднано об`єднанні декількох вимог, був зроблений Верховним Судом у постановах від 12 листопада 2019 року у справі № 640/21330/18, від 05 червня 2020 року у справі № 280/5161/19, від 02 вересня 2022 року у справі № 804/2339/17 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 9901/67/20).

Позивачем у цій справі заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру, за яку позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, що підтверджено квитанцією від 03 жовтня 2024 року за № 2040-2902-0828-6784.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з цим позовом внесено судовий збір у розмірі більшому, ніж встановлено законом, на 1211,20 грн.

Разом з тим, за приписами пункту 1 частини першої, частини другої статті 7 Закону 3674-VI в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, переплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу право звернення до суду із клопотанням про повернення судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн за подання позову, у задоволенні якого відмовлено повністю, покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не вирішується, оскільки до ухвалення рішення суду клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката позивачем не заявлено і суду не надано доказів, які підтверджують розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; місце проживання за довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3 ), поданого в його інтересах адвокатом Тарасенко Вірою Юріївною, до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.І. Чернявська