Справа № 160/29085/24
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.10.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зарахування ОСОБА_1 періодів роботи з 24.10.2001 року по 23.06.2017 року та з 23.10.2018 року по 17.06.2022 року в КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради та періоду роботи з 01.07.2022 року по 28.02.2023 року в Дніпровська філія "Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги" Державної установи "Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України" у подвійному розмірі; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 24.10.2001 по 23.06.2017 та з 23.10.2018 по 17.06.2022 року в КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради та періоду роботи з 01.07.2022 по 28.02.2023 року в Дніпровська філія "Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги" Державної установи "Інститут психіатрії, судовопсихіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України" у подвійному розмірі та перерахувати пенсію з 18.09.2024 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.09.2024 року позивач звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зарахування окремих періодів до стажу роботи у подвійному розмірі. 16.10.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом відмовило позивачу у зарахуванні періодів роботи в КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради та в Дніпровській філії "Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги" Державної установи "Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України" до стажу роботи у подвійному розмірі. З метою відновленням свого права на отримання належної пенсії, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Копію ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 року разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в його електронний кабінет та отримано 04.11.2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка міститься у матеріалах справи. Однак, відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду відзив на позовну заяву у строки встановлені ухвалою суду.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив та зазначає наступне.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 01.06.2012 року та отримує пенсію за віком за списком №2, обчислену відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
18.09.2024 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про перерахунок та виплату пенсії з урахуванням періодів роботи з 24.10.2001 по 23.06.2017, з 23.10.2018 по 17.06.2022 року, з 01.07.2022 по 28.02.2023 року у подвійному розмірі.
16.10.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом повідомлено, що матеріали пенсійної справи переглянуто, порушень в частині призначення та перерахунків пенсії не виявлено. Стаховий стаж зарахований по 28.02.2023 року, складає 44 роки 03 місяці 23 дні, при цьому період роботи з з 24.10.2001 по 31.12.2003 зараховано до страхового стажу у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії перерахунки пенсії проводились автоматизованим способом, у зв`язку зі змінами пенсійного забезпечення.
Позивач, вважаючи протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зарахування окремих періодів роботи у подвійному розмірі, звернулась з даним адміністративним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За приписами частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших-документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Отже, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній застосовуються норми Порядку №637 щодо підтвердження трудового стажу.
Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 24.07.1979 року наявна інформація про працю позивача у спірні періоди.
Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачу не зараховано до стажу роботи у подвійному розмірі, окремі періоди роботи, дані про які наявні в трудовій книжці позивача.
З аналізу статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд вбачає, що робота у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Статтею 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.
Психіатрична допомога - це комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин.
Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» професійні права, обов`язки лікаря-психіатра, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, у тому числі здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, при наданні психіатричної допомоги встановлюються Основами законодавства України про охорону здоров`я, цим Законом та іншими законами. Лікар-психіатр, інші працівники, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, мають право на пільги, встановлені законодавством України для осіб, зайнятих на важких роботах та з шкідливими і небезпечними умовами праці.
Пунктом 2 Інструкції Про проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів , затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 2002 року № 12, передбачено, що обов`язковий попередній та періодичний психіатричні огляди проводяться лікарем-психіатром у державних та комунальних психіатричних закладах, закладах охорони здоров`я, що мають у своєму складі спеціалізовані психоневрологічні центри, відділення, кабінети (далі психоневрологічні заклади), та надають психіатричну допомогу за місцем проживання громадян.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17, від 11 грудня 2018 року у справі №310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23 січня 2019 року у справі №485/103/17 та від 4 грудня 2019 року у справі №689/872/17.
Тобто, згідно наявної в матеріалах справи трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.07.1979 року вбачається, що посади на яких працювала позивач дають їй право на пільгове обчислення, передбачене статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
При цьому, судом встановлено, що період роботи позивача з 24.10.2001 року по 31.12.2003 року зараховано відповідачем до стажу роботи в подвійному розмірі, що вбачається з наданої відповідачем до відизву на позовну заяву довідки форми РС-право.
Отже, враховуючи, що частина періодів про зарахування яких просить позивач, відповідачем зарахована до стажу роботи в подвійному розмірі, відсутні підстави для визнання протиправними дій в цій частині та зобов`язанні зарахувати такі періоди до стажу роботи в подвійному розмірі.
В свою чергу, періоди роботи позивача з 01.01.2004 року по 23.06.2017 року, з 23.10.2018 року по 17.06.2022 року, з 01.07.2022 року по 28.02.2023 року, які підтверджуються трудовою книжкою, підлягають зарахуванню до стажу роботи в подвійному розмірі.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії щодо не зарахування ОСОБА_1 періодів роботи з 01.01.2004 року по 23.06.2017 року, з 23.10.2018 року по 17.06.2022 року, з 01.07.2022 року по 28.02.2023 року, до стажу роботи у подвійному розмірі.
З огляду на викладене та враховуючи, що дії відповідача щодо не зарахування ОСОБА_1 спірних періодів роботи з 01.01.2004 року по 23.06.2017 року, з 23.10.2018 року по 17.06.2022 року, з 01.07.2022 року по 28.02.2023 року, до стажу роботи у подвійному розмірі є протиправними, суд дійшов висновку про наявність підстав щодо зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 в подвійному розмірі зазначені спірні періоди роботи згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та провести перерахунок пенсії з 18.09.2024 року, з урахуванням зарахованих періодів у подвійному розмірі та з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За вказаних обставин, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Положеннями частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Водночас суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору, адже незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок протиправного рішення суб`єкта владних повноважень, і спір по суті вирішено на користь позивача.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатила судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 969,00 грн., що документально підтверджується квитанцією від 31.10.2024 року.
Отже, підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у сумі 969,00 грн.
Враховуючи перебування головуючого судді Озерянської С.І. у черговій щорічній відпустці з 30.12.2024 року по 10.01.2025 року, рішення ухвалено 13.01.2025 року у перший робочий після відпустки день.
Керуючись статтями 2, 242-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи з 01.01.2004 року по 23.06.2017 року, з 23.10.2018 року по 17.06.2022 року, з 01.07.2022 року по 28.02.2023 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 в подвійному розмірі періоди роботи з 01.01.2004 року по 23.06.2017 року, з 23.10.2018 року по 17.06.2022 року, з 01.07.2022 року по 28.02.2023 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 18.09.2024 року, з урахуванням зарахованих в подвійному розмірі періодів роботи з 01.01.2004 року по 23.06.2017 року, з 23.10.2018 року по 17.06.2022 року, з 01.07.2022 року по 28.02.2023 року та з урахуванням фактично виплачених сум.
В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 969,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська