Справа № 160/29226/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету Одеська морська академія (далі позивач) до ОСОБА_1 (далі відповідач), в якій позивач просить суд:
Позовна заява обґрунтована посиланнями на наявність правових підстав для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з її утриманням у позивача, які складаються з витрат на грошове та продовольче забезпечення за період навчання.
Ухвала про відкриття провадження направлена відповідачу засобами поштового зв`язку рекомендованим листом №402, згідно повідомлення про вручення №790 відправлення отримано позивачем особисто 28.11.2024 року.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак, наявні підстави для розгляду адміністративної справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

У відповідності до ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами/

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

Наказом позивача від 26.08.2022 року №5/7 відповідача зараховано на навчання відповідача з 26.08.2022 року з терміном навчання 2 роки.

Наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 26.08.2022 року №109-РС відповідача прийнято на військову службу за контрактом осіб рядового складу, укладено контракт, призначено на посаду курсант та присвоєно первинне військове звання рядового складу «рекрут».

Наказом позивача від 26.08.2022 року №220 відповідача з 26.08.2022 року зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення (на продовольче з 27.08.2022 року), призначено на посаду курсант та присвоєно військове звання «рекрут».

В матеріалах справи наявний укладений Контракт від 26.08.2022 року про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, укладеного між командувачем Військово-Морських Сил Збройних Сил України та відповідачем.

Пунктом 3 Контракту передбачено відшкодування курсантом витрат за його навчання у Відділенні військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету "Одеська морська академія" у разі дострокового розірвання контракту протягом 30 календарних днів.

В контракті заповнено п. 9 щодо припинення ним чинності з 02.09.2024 року у зв`язку з наказом КВНС ЗСУ від 02.09.2024 року №225-РС, наказом НВВП ФКНТ НУ ОМА від 06.09.2022 року №259, відповідач виключений зі списків особового складу Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету "Одеська морська академія" та всіх видів забезпечення.

Наказом Національного університету «Одеська морська академія» від 29.07.2024 року №977 відповідача відраховано за академічну неуспішність.

Наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 02.09.2024 року №225-РС розірвано контракт з відповідачем.

Наказом відповідача від 06.09.2024 року №259 відповідача з 06.09.2024 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення знято з 07.09.2024 року. Цим же наказом оголошено до відшкодування за час навчання 302578,97 грн. (грошове забезпечення - 206226,94 грн., продовольче забезпечення - 96352,03 грн.).

В наявності довідка-розрахунок щодо заявленого до стягнення розміру грошового забезпечення позивача 206226,94 грн, на звороті наявна відмітка про його отримання відповідачем 06.09.2024 року.

Також в наявності довідка-розрахунок щодо заявленого до стягнення розміру продовольчого забезпечення позивача 96352,03 грн, в наявності відмітка про його отримання відповідачем 06.09.2024 року.

Повідомленням від 06.09.2024 року №1/41/1375 позивач повідомив відповідача про суму до відшкодування за час навчання, а також про звернення до суду в разі відмови від добровільного відшкодування або невідшкодування витрат протягом 30 календарних днів. В наявності відмітки про отримання відповідачем 06.09.2024 року.

Також в наявності повторне повідомлення від 02.10.2024 року №1/41/1538 разом з доказами його направлення поштою.

Вважаючи наявною за відповідачем заборгованість у заявленому до стягнення розмірі позивач звернувся з цим позовом про її стягнення.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.

Щодо строку звернення до суду.

Згідно з ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Право на звернення до суду у позивача (вищого навчального закладу) у цій категорії справ може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати.

Саме із відмовою відповідача добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі законодавець пов`язує можливість звернення навчального закладу з позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

Строк звернення до суду з позовом про проходження публічної служби необхідно обчислювати з наступного дня після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18.10.2024 року у справі №160/19633/23.

Відповідача звільнено наказом позивача від 06.09.2024 року №259, яким оголошено суму до відшкодування за час навчання, надано термін 30 календарних днів для добровільного відшкодування.

Докази відмови позивача добровільно відшкодувати витрати з її утримання в матеріалах справи відсутні.

Отже, строк звернення до суду належить обчислювати з наступного дня після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат.

30-денний строк на відшкодування позивач встановив 06.09.2024 року, в цей же день позивач отримала і наказ №259, і повідомлення №1/41/1375. Отже, 07.10.2024 року сплив місячний строк на добровільне відшкодування (був останнім днем). Відповідно, з 08.10.2024 року розпочав свій перебіг місячний строк для звернення до суду з цим позовом.

Позов подано 30.10.2024 року через організацію поштового зв`язку.

Як наслідок, строк звернення до суду не пропущено, а тому він і не підлягає поновленню.

Щодо позовних вимог по суті, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII) курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності), в інших випадках, передбачених законом, та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського або офіцерського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "з", "и" пункту 1, підпунктів "д", "е", "ж", "з" пункту 2 та підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі фахової передвищої військової освіти, вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, відповідно до порядку та умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964 (далі Порядок №964).

За п. 3 Порядку №964 Відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом із Мінфіном, МВС, Управлінням державної охорони, СБУ та Службою зовнішньої розвідки.

Згідно з п. 4, 5. Порядку №964 розрахунок фактичних витрат здійснюється закладом вищої освіти згідно з нормами утримання курсантів.

Витрати відшкодовуються у повному розмірі курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у заклад вищої освіти, курсантами жіночої статі - за весь період навчання;

Пунктом 7 Порядку №964 встановлено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затверджено наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 року №419/831/240/605/537/219/534 (далі Порядок №419).

За п. 2.1. Порядку №419 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на:

грошове забезпечення;

продовольче забезпечення;

речове забезпечення;

медичне забезпечення;

перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад;

оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання.

Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців.

Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Пунктом 2.1.2. Порядку №419 встановлено, що Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування.

У довідці-розрахунку відображається кількість діб перебування на харчуванні та фактична його вартість, яка підраховується на підставі відповідних норм харчування.

Згідно з п. 2.3. Порядку №419 у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ.

Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ.

У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.

Застосовуючи вказані положення законодавства до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

Достатність та належність довідок-розрахунків на підтвердження розміру заборгованості, що стягується, визнана Третім апеляційним адміністративним судом у постанові від 23.06.2022 року у справі №160/14829/21.

Суд констатує, що наданими позивачем доказами підтверджується розмір витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у позивача в період її навчання.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази оскарження відповідачем розрахунку витрат, пов`язаних з його утриманням в якості курсанта, що здійснений позивачем.

У спірних правовідносинах підлягають застосуванню саме норми Закону №2232-XII та Порядку №964, згідно яких відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних, зокрема, з грошовим забезпеченням.

Відмінність у характері військової служби курсантів в порівнянні з іншими військовослужбовцями обумовлені відмінностями програм фінансування, за рахунок яких здійснюється виплата їх грошового забезпечення.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13.01.2023 року у справі №440/2692/20.

Грошове забезпечення курсантів вищих навчальних закладів належить до категорії витрат на їх навчання і за наявності на те підстав підлягають компенсації.

На спірні правовідносини не поширюється дія положень пункту 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 15.06.2023 року у справі №520/6532/2020, від 13.01.2023 року у справі №440/2692/20.

Подібне правозастосування здійснено Третім апеляційним адміністративним судом у постанові від 11.06.2024року у справі №160/29228/23.

Отже, відшкодуванню підлягають в т.ч. витрати з утримання позивача у вигляді виплаченого грошового забезпечення.

Тотожне правозастосування здійснено і Третім апеляційним адміністративним судом у постанові від 11.01.2022 року у справі №160/14384/21, а також постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.01.2024 року у справі №460/4684/23, від 08.11.2023 року у справі №300/2420/22, постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2023 року у справі №620/773/23, постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2023 року у справі №540/4144/20.

Таким чином, усі без виключення витрати на утримання відповідача підлягають стягненню на користь позивача, що відповідає послідовній та актуальній судовій практиці, передусім Верховного Суду.

Суд вважає за доцільне навести практику Європейського суду з прав людини, яка є релевантною до обставин цієї справи за змістовним критерієм (суттю правовідносин між студентами вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання та подальшим працевлаштуванням в державних органах).

У справі Chitos проти Греції (рішення від 04 червня 2015 року, заява № 51637/12) Європейський суд з прав людини зазначав: заявник не може правомірно стверджувати, що не знав принципу і обсягу зобов`язання, яке він взяв на себе, обравши кар`єру офіцера і військового лікаря. Однією з головних переваг вступу до армії було безкоштовне навчання. Дійсно, збройні сили беруть на себе вартість усього навчання такої особи, сплачують їй платню і надають соціальне забезпечення як кадровому офіцеру. Натомість від офіцера після отримання диплома вимагається взяти на себе зобов`язання служити у відповідному званні певну кількість років.

Європейський суд з прав людини уважає, що накладене на кадрових офіцерів зобов`язання після завершення навчання нести службу протягом певного строку є невід`ємним від покладеного на них завдання. Обчислення строку дії контрактів офіцерів, які отримали освіту кошом армії, і умови розірвання таких контрактів належать до розсуду держави.

Вимога держави повернути кошти, витрачені на навчання офіцерів і військових медиків, а також на їх забезпечення відповідно до потреб, виправдовують заборону розривати контракт протягом певного строку і встановлення відшкодування витрат, яких зазнала держава протягом років навчання. Зобов`язання військових лікарів, які бажають піти у відставку до завершення контракту, сплатити державі певну суму на відшкодування витрат, понесених на їх навчання, цілком виправдовується перевагами, яких не мають цивільні студенти у сфері медицини, зокрема забезпеченим працевлаштуванням, отриманням платні тощо. Сам принцип відкупу років, які залишається відслужити, не становить порушення принципу пропорційності.

У справі Lazaridis проти Греції (рішення від 12 січня 2016 року, заява № 61838/14) заявник (лікар, підполковник армії) подав клопотання про його дострокове відрахування з армії. Генеральний штаб армії зобов`язав заявника виплатити державі відшкодування у сумі 121 321,72 Євро як компенсацію за дострокове звільнення. Заявник оскаржив таке рішення до суду. Суд відхилив його скаргу, у зв`язку із тим, що заявник, отримавши відповідну освіту, зобов`язався відслужити в армії дев`ятнадцять років і вісімнадцять днів, але він прослужив лише чотирнадцять років, два місяці та шість днів. Заявник оскаржив це рішення національного суду.

Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що зобов`язання військових лікарів, які бажали залишити армію до закінчення строку виконання обов`язку, відшкодувати державі витрати, понесені на їх навчання, було цілком виправданим з огляду на привілеї, якими вони користувалися порівняно із цивільними студентами-медиками. Особа, яка вступає на навчання до Військової академії, усвідомлює, що аналогом безкоштовної освіти, винагороди та соціальних переваг, якими користується така особа в силу свого військового статусу, є зобов`язання служити в рядах армії протягом визначеного періоду після закінчення навчання.

Обов`язок офіцерів армії нести службу протягом визначеного періоду після завершення їх підготовки відповідає встановленій меті, а тривалість цього періоду визначається на розсуд держав. Саме за допомогою військових установ особи отримують загальну медичну освіту, відповідну спеціалізацію, а також мають можливість займатися приватною медициною в неробочий час. Таким чином, сам принцип викупу решти років служби не порушує принцип пропорційності.

У справі Yanask проти Туреччини (рішення від 06 січня 1993 року заява № 14524/89) щодо права на освіту Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантування права на освіту не виключає застосування дисциплінарних стягнень; встановлені обмеження у справі заявника щодо права на освіту у Військовій академії не обмежують його право на освіту у цивільних навчальних закладах.

Щодо захисту права власності у рішенні Європейського суду з прав людини вказано, що у заявника виник борг перед державою щодо відшкодування плати за навчання, харчування, проживання у разі невиконання обов`язку стосовно проходження військової служби в армії у встановлений законодавством період. Комісія вважає, що обов`язок здійснити такі відшкодування після відрахування з навчального закладу не порушує права заявника відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Отже, практика відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі особи, яка не виконала свій обов`язок щодо відпрацювання в державних органах визначеного строку, є належним способом реалізації державної політики та відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Спосіб реалізації такої політики шляхом подання позову до суду забезпечує особі можливість належним чином представляти свою позицію та користуватися усім можливим обсягом прав, в свою чергу суд забезпечує дотримання законності та верховенства права під час здійснення відповідної процедури.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 4538,68 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 01.10.2024 року №167.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Отже, за обставин цієї справи відсутні судові витрати, які підлягають розподілу за результатом ухвалення рішення про задоволення позову.

В зв`язку з перебуванням судді Боженко Н.В. у відпустці, рішення ухвалено в перший робочий день судді.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету Одеська морська академія (65014, м.Одеса, вул. Маразліївська, буд.40/42, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , картка платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Міністерства оборони України в особі Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія» витрати, пов`язані з утриманням у військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, у розмірі 302 578,97 гривень (триста дві тисячі п`ятсот сімдесят вісім гривень дев`яносто сім копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 297, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко