Справа № 520/31706/23
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2025 р. №520/31706/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4,м. Полтава, Полтавська область,36000, ) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

визнати незаконною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.06.2023 року № Ф-9810-51/1376 ГУ ДПС у Полтавській області;

зобов`язати ГУ ДПС у Полтавській області зняти ОСОБА_1 з обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

В обґрунтування позову зазначив, що 06.07.2012 року ним було отримано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1256, але з моменту набуття статусу адвоката позивач не отримував від адвокатської діяльності жодного прибутку. Зазначає, що основним та єдиним джерелом його доходу являється заробітна плата, яку він отримує за місцем своєї роботи. Так, починаючи, з 2013 року позивач займає посаду директора в ТОВ «ЗАС Лідер» (). Вказує, що наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу. Також зазначив, що він з 2011 року перебуває на пенсії за вислугою років, а з 2019 - за віком. Вважає, що відповідачем було незаконно поставлено його на облік як платника єдиного внеску.

Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Адміністративний позов було направлено на адресу відповідача у відповідності до норм діючого законодавства та доставлено до електронного кабінету останнього, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку документа в електронний кабінет.

Відповідач скористався правом подання до суду відзиву на позов, в обґрунтування якого зазначив, що станом на 23.11.2023 року згідно інтегрованої картки платника по єдиному внеску, рахується заборгованість, яка виникла за рахунок щоквартальних нарахувань (абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464) в сумі 32410,62 грн.: по строку сплати 19.04.2018, в сумі 2457,18 грн., за 1 квартал 2018 року, сплата відсутня; по строку сплати 02.05.2018, в сумі 8448,00 грн., за 2017 рік, сплата відсутня; по строку сплати 19.07.2018, в сумі 2457.18 грн., за 2 квартал 2018 року, сплата відсутня; по строку сплати 19.10.2018 в сумі 2457,18 грн., за 3 квартал 2018 року, сплата відсутня; по строку сплати 19.01.2019, в сумі 2457,18 грн., за 4 квартал 2018 року, сплата відсутня; по строку сплати 19.04.2019 в сумі 2754,18 грн., за 1 квартал 2019 року, сплата відсутня; по строку сплати 19.07.2019 в сумі 2754,18 грн., за 2 квартал 2019 року, сплата відсутня; по строку сплати 21.10.2019 в сумі 2754.18 грн., за 3 квартал 2019 року, сплата відсутня; по строку сплати 20.01.2020, в сумі 2754.18 грн., за 4 квартал 2019 року, сплата відсутня; по строку сплати 21.04.2020, в сумі 2078.12 грн., за січень-лютий 2020 року, сплата відсутня; по строку сплати 20.07.2020, в сумі 1039.06 грн., за червень 2020 року, сплата відсутня. У зв`язку з цим, просить в задоволенні позову відмовити.

Суд зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Позивачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Відповідачем клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не заявлялося.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову та заперечень проти нього, суд встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 06.07.2012 позивачеві видано свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю № 1256.

Згідно наявної в матеріалах справи копії трудової книжки, з 18.07.2013 згідно наказу від 18.07.2013 № 1 ОСОБА_1 працює на посаді директора ТОВ "ЗАС "Нафтогаз" (перейменовано в ТОВ ЗАС Лідер з 02.10.2014).

Як зазначив позивач та відповідачем у справі цього не спростовано, за період роботи на посаді директора ТОВ ЗАС Лідер підприємство сплачувало за нього єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Також судом встановлено, що 16.06.2023 по ОСОБА_1 було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 0-9810-51/1376, яку направлено боржнику. Згідно повідомлення про вручення, лист отримано 06.07.2023 (поштовий штамп 11.07.2023).

Не погодившись із сформованою контролюючим органом вимогою про сплату боргу (надоїмки), позивач звернувся до суду першої інстанції із вказаними вище позовними вимогами.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI), адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону № 5076-VI, адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до ст. 13 Закону № 5076-VI, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно з пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах ДФС, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття на облік/зняття з обліку платників єдиного внеску визначаються Порядком № 1162 (пункт 2 розділу І Порядку № 1162).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464, з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з абз. 1 п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Тобто, платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З урахуванням вищевикладеного, якщо особа є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС (однак незалежну професійну діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Вказаний висновок узгоджується позицією Верховного Суду висловленою у постанові від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19.

Суд зазначає, що наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу. Не змінює вищенаведеного і факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально відповідачем не надано.

Судом встановлено, що позивач працює на посаді директора ТОВ ЗАС Лідер, є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесено оскаржувану вимогу, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем вказані обставини не спростовано.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскільки позивач є застрахованою особою і платником єдиного внеску за неї є його роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем, а також те, що наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності, наявні підстави для скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.06.2023 року № Ф-9810-51/1376 ГУ ДПС у Полтавській області.

Що стосується заявленої позивачем вимоги про зобов`язання ГУ ДПС у Полтавській області зняти ОСОБА_1 з обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд зазначає наступне.

В обґрунтування вимог в цій частині позивач посилається на те, що відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Водночас зазначає, що вищенаведені норми права свідчать про те, що Законом № 2464-VI не передбачається порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, а також особами, які звільнені від сплати єдиного внеску, в тому числі на підставі ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI.

Також вказує, що аналіз пунктів 1, 2 розділу III Порядку № 1162 вказує на те, що цим Порядком не передбачено для контролюючого органу можливості самостійно взяття на облік як платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності, а також осіб, визначених в ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI. Взяття такої особи на облік платників єдиного внеску можливе виключно за її заявою.

У зв`язку з цим вважає, що відповідачем було незаконно поставлено позивача на облік як платника єдиного внеску, визначено в п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI.

Надаючи оцінку доводам позивача в цій частині, суд зазначає, що згідно розділу V Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників, затвердженого наказом Міністерством фінансів України від 24.11.2014 № 1162 (далі - Порядок № 1162) такий регламентує процедуру зняття з обліку платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755.

У разі прийняття відповідними органами (особами) рішення про ліквідацію, припинення діяльності платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755, платник єдиного внеску зобов`язаний у десятиденний строк з дня прийняття відповідного рішення подати до контролюючого органу заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою № 7-ЄСВ згідно з додатком 4 до цього Порядку та копії таких документів: розпорядчого документа (рішення) власника або органу, уповноваженого на те засновницькими документами про ліквідацію; розпорядчого документа про утворення ліквідаційної комісії; розпорядчого документа про припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи.

Фізична особа знімається з обліку також за наявності довідки про смерть фізичної особи - платника або про визнання її померлою, безвісно відсутньою чи недієздатною згідно із законодавством за умови відсутності в такої особи боргу.

У разі отримання заяви від платника єдиного внеску про зняття з обліку контролюючий орган повідомляє Пенсійний фонд України та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування про прийняття рішення платником щодо зняття з обліку.

Відповідні органи Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом десяти календарних днів з дня отримання інформації про прийняття рішення платником щодо зняття з обліку надають відповідному контролюючому органу довідку про наявність або відсутність заборгованості зі сплати страхових коштів за формою № 8-СК згідно з додатком 5 до цього Порядку.

Отримавши заяву за формою № 7-ЄСВ (додаток 4), контролюючий орган у строк, зазначений у пункті 1 цього розділу, проводить позапланову документальну перевірку щодо правильності нарахування та сплати єдиного внеску або звірення розрахунків з фізичними особами, які забезпечують себе роботою самостійно. На основі акта перевірки або акта звірки платник єдиного внеску здійснює остаточні розрахунки з контролюючим органом.

У разі ненадання органами Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування довідок за формою № 8-СК (додаток 5) у зазначений строк або у разі встановлення заборгованості платника єдиного внеску, який знімається з обліку, контролюючий орган складає довідку про стан розрахунків за платежами до контролюючого органу, Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою № 9-ЄСВ згідно з додатком 6 до цього Порядку, яку надсилає (видає) платнику єдиного внеску чи уповноваженій особі платника.

Після проведення остаточного розрахунку платником єдиного внеску контролюючий орган знімає його з обліку та вносить відповідні записи до реєстру страхувальників із зазначенням дати та підстави зняття з обліку.

Платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755, видається (надсилається) повідомлення про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою № 10-ЄСВ згідно з додатком 7 до цього Порядку.

Датою зняття з обліку платника єдиного внеску є дата внесення запису до реєстру страхувальників.

Крім того, суд зазначає, що з метою використання єдиної раціональної методики обліку платників податків і зборів у контролюючих органах, наказом Міністерства фінансів України № 1588 від 09.12.2011 затверджено Порядок обліку платників податків і зборів, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 року за № 1562/20300 (далі - Порядок № 1588).

Вказаним Порядком, регулюється процедура взяття на облік або реєстрація у контролюючих органах, внесення змін до облікових даних платників податків та зняття з вказаного обліку.

Зокрема, порядок зняття з обліку платників податків у контролюючих органах регулюється розділом XI вказаного Порядку.

При цьому пунктом 11.1 Порядку № 1588, встановлено, що платник податків зобов`язаний повідомляти контролюючі органи за місцем обліку такого платника про його ліквідацію або реорганізацію протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення (крім випадків, коли обов`язок здійснювати таке повідомлення покладено законом на орган державної реєстрації).

Згідно підпункту 2 пункту 11.18 Порядку № 1588 передбачено, що фізичні особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, знімаються з обліку після припинення такої незалежної діяльності, за наявності документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю (свідоцтва, дозволи, сертифікати тощо), та поданих до контролюючого органу за основним місцем обліку: заяви за формою № 8-ОПП, дата якої фіксується в журналі за формою № 6-ОПП.

Підтвердженням припинення незалежної професійної діяльності є відомості (витяг) відповідного реєстру, до якого вноситься інформація про державну реєстрацію такої діяльності, щодо припинення, або зупинення, або зміни організаційної форми відповідної діяльності з незалежної (індивідуальної) на іншу.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 до позовної заяви не надано доказів звернення до податкового органу із заявами за формами 7-ЄСВ та № 8-ОПП, хоча у відзиві на позовну заяву відповідач вказував, що заяву за формою 7-ЄСВ подано 30.06.2023 р., не вказуючи при цьому, яке рішення було прийнято контролюючим органом за результатами розгляду такої заяви та чи розглядалася така заява взагалі.

У зв`язку з цим суд зазначає, що оскільки дії (бездіяльність) відповідача щодо розгляду заяви не є предметом спору у цій справі, позивачем не зазначено та матеріали справи не містять доказів про результати розгляду заяви та питання законності щодо поставлення позивача на облік як платника єдиного внеску, визначено в п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI також не є предметом спору, суд дійшов до висновку, що вимоги про зобов`язання ГУ ДПС у Полтавській області зняти ОСОБА_1 з обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є передчасними, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4,м. Полтава, Полтавська область,36000, ) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.06.2023 року № Ф-9810-51/1376 Головного управління ДПС у Полтавській області.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4,м. Полтава, Полтавська область,36000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень) 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А.С.Мороко