Справа № 120/13544/24
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 січня 2025 р. Справа № 120/13544/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Юлії Миколаївни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що військовою частиною НОМЕР_1 йому протиправно відмовлено у звільненні з військової служби на підставі підпункту "в" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Позивач наголошує, що згідно з вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2023 у справі № 505/142/23 його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, із призначенням покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі. Відтак, на думку представника позивача, наявні підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби, тому за захистом своїх прав звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою від 16.10.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

14.11.2024 на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов, у якому відповідач не погоджується з позовними вимогами з огляду на наступне.

Так, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.03.2022 № 54 солдата військової служби, призваного під час мобілізації, ОСОБА_1 зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 .

У червні 2024 року до стройової частини штабу військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт позивача щодо звільнення з військової служби в Збройних Силах України на підставі підпункту «в» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». До рапорту додано копію рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області.

За результатами розгляду рапорту військовою частиною НОМЕР_1 прийнято рішення про відмову у звільненні з військової служби позивача на підставі п.п. "в" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Відповідне рішення обґрунтовано відсутністю законних підстав для звільнення, оскільки відповідно до вироку Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.20223 ОСОБА_1 звільнений від відбування покарання, призначеного судом за даним вироком з випробуванням, якщо протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відтак, на думку представника відповідача, підстави для звільнення з військової служби на підставі п.п. "в" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" відсутні. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.03.2022 № 54 солдата військової служби, призваного під час мобілізації, ОСОБА_1 зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 .

Вироком від 23.02.2023 Котовського міськрайсуду Одеської області у справі № 505/142/23, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Застосовано ст. 75 КК України і звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання, призначеного судом за даним вироком з випробуванням, якщо протягом 3(трьох) років іспитового строку ОСОБА_1 не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_1 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На період проходження військової служби нагляд за ОСОБА_1 , як особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, здійснює командир військової частини , а після звільнення з військової служби - уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

06.06.2024 позивач звернувся на ім`я командира механізованої роти із рапортом про звільнення його з військової служби Збройних Сил України у запас на підставі п.п. «в» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із набранням законної сили обвинувальним вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2023 у справі № 505/142/23, який набрав законної сили 27.03.2023, згідно якого призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі.

11.07.2024 військова частина НОМЕР_1 листом № 76/4430 повідомила, що за результатом розгляду рапорту від 06.06.2024, керівництвом військової частини прийнято рішення, що солдат ОСОБА_1 не має законних підстав для звільнення, оскільки судом застосовано ст. 75 КК України та звільнено від відбування покарання, призначеного судом за даним вироком з випробування, якщо протягом 3 (трьох) років іспитового строку ОСОБА_1 не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладенні на нього обов`язки.

Вважаючи такі дії військової частини НОМЕР_1 протиправними, позивач звернувся до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби регулює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно з частинами 2, 3, 5 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про Загальну мобілізацію" оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Пунктом 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Отже різними видами військової служби є зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період та строкова військова служба.

Статтею 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема, у частині 4 цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2).

Відповідно до підпункту «в» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачено, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання.

Отже, підставою для звільнення з військової служби можливе на підставі зазначеної норми лише за умови набрання законної сили вироком, яким призначене покарання у виді позбавлення, обмеження волі або позбавлення військового звання.

У свою чергу, відповідно до статті 52 КК України, основними покараннями є громадські роботи, виправні роботи, службові обмеження для військовослужбовців, арешт, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, позбавлення волі на певний строк, довічне позбавлення волі.

Додатковими покараннями є позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу та конфіскація майна.

Відповідно до статті 54 КК України, засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин особа, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Відповідно до статті 62 КК України, покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Згідно з частиною 1 статті 63 КК України покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Таким чином, законодавець чітко розмежовує види покарань та виділяє такі види покарань, зокрема як: арешт, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, позбавлення волі на певний строк, довічне позбавлення волі.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами вироком від 23.02.2023 Котовського міськрайсуду Одеської області у справі № 505/142/23, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В той же час, судом застосовано ст. 75 КК України і звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання, призначеного судом за даним вироком з випробуванням, якщо протягом 3(трьох) років іспитового строку ОСОБА_1 не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_1 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що призначаючи покарання у вчиненні кримінального правопорушення Котовським міськрайонним судом Одеської області враховано, що ОСОБА_1 кається та просить надати можливість проходити військову службу і захищати Україну від агресора, саме з цих підстав судом застосовано норми ст. 75 КК України та звільнено останнього від відбування покарання, призначеного за даним вироком з випробуванням.

На період проходження військової служби нагляд за ОСОБА_1 , як особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, здійснює командир військової частини. Після звільнення з військової служби нагляд буде здійснюватися уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

Натомість, після набрання законної сили вироком, 06.06.2024 позивачем подано рапорт про звільнення, в якому зазначено, що він проходити службу у військовому резерві не бажає.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наданих у справі доказів, суд констатує, що правові підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту «в» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відсутні, оскільки вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України і призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, однак від відбування такого покарання звільнено з випробуванням.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними у зв`язку з чим доходить висновку про відмову у задоволенні таких вимог.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007 у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011 у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010 у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994 у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003 у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008 у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється в силу положень ст. 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Рішення суду сформовано: 27.01.2025.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна