Справа № 520/34388/24
Суддя: Пасечнік О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

24 січня 2025 року Справа № 520/34388/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пасечнік О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м.Харкові заяву Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

1. визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), що полягають в проведенні неправильного нарахування розміру заборгованості грошового забезпечення ОСОБА_1 при звільненні з військової служби та його подальшого перерахунку (основні та щомісячні додаткові види грошового забезпечення, включаючи премію та додаткову винагороду на період дії воєнного стану, грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних відпусток за 2022-2023 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно);

2. стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення: основні та щомісячні додаткові види грошового забезпечення, включаючи премію та додаткову винагороду на період дії воєнного стану, у сумі - 211847,20 грн; грошову компенсацію за невикористані дні щорічних основних відпусток за 2022-2023 роки - 124997,92 грн; одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби - 45588,36 грн; грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно при звільненні у розмірі, зазначеному у довідці про вартість речового майна, що належить до видачі, складену на ОСОБА_1 , згідно додатку до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178; середній заробіток за несвоєчасну виплату грошового забезпечення при звільненні з військової служби - 197247,12 грн;

3. визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо складання та видачі ОСОБА_1 довідки про розмір грошового забезпечення та додаткової винагороди № 3624 від 03.10.2024;

4. зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України скласти та видати ОСОБА_1 уточнену (виправлену) довідку про розміри грошового забезпечення, після здійснення всіх нарахувань та виплати грошового забезпечення за результатами прийняття судом рішення по даній справі.

Ухвалою судді від 23.12.2024 відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

01.01.2025 через систему "Електронний суд" до суду надійшла заява Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить суд залишити позовну заяву без розгляду. Так, зазначає про те, що грошове забезпечення є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено нарахування, з яких складових воно складається, як обраховано та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

У наданій через систему "Електронний суд" відповіді на відзив позивач просить суд відмовити у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду. Вказує, що важливе значення для даної справи має та обставина, що при звільненні з військової служби (12.06.2023) відповідачем взагалі не було виплачено жодного виду грошового забезпечення. До теперішнього часу відповідач не надав йому жодних документів (у тому числі письмового повідомлення), що давали б змогу зрозуміти за який саме період і які саме види грошового забезпечення нараховано йому при звільненні.

В період з 26.12.2024 по 17.01.2025 суддя перебувала на лікарняному.

Частиною 1 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Право на звернення до суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення Голдер проти Великої Британії від 21.02.1975 р., Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Виходячи з принципу змагальності у адміністративному судочинстві, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Кодексом, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У цій справі спір стосується права позивача на виплату належного йому грошового забезпечення.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема, у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю. Тобто, у тих випадках, коли спеціальним законодавством не врегульовані особливості щодо строку звернення до суду з позовом про стягнення належної військовослужбовцю суми грошового забезпечення, застосуванню підлягають загальні норми трудового законодавства.

Суд зазначає, що стаття 122 Кодексу адміністративного судочинства України не містить вимог, які врегульовують порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду в справах про стягнення, належної їм, заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Вказані правовідносини регулюються статтею 233 КЗпП України, у зв`язку з чим у частині, що стосується строку звернення до суду в справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, норми ст. 233 КЗпП України мають перевагу в застосуванні перед ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений у постанові Верховного Суду від 03.08.2023 р. у справі № 280/6779/22.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Таким чином, строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений в постанові Верховного Суду від 06.03.2024 р. у справі № 600/5050/23-а.

Судовим розглядом встановлено, що з 12.06.2023 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.06.2023 №163.

При цьому, доказів отримання позивачем відомостей про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, відповідачем не надано.

Тому, на думку суду, заява Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 160, ст.161, ст. 248, ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя О.В. Пасечнік