Справа № 640/23874/21
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2025 року справа №640/23874/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Києві адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційна група «Агентство столичних повідомлень» до Міністерства культури та інформаційної політики України про визнання протиправним та скасування припису,

в с т а н о в и в:

26.08.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційна група «Агентство столичних повідомлень» (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства культури та інформаційної політики України (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірним та скасувати припис Міністерства культури та інформаційної політики України №607/6.11.6 від 25.05.2021, адресований Товариству з обмеженою відповідальністю «Інформаційна група «Агентство столичних повідомлень»;

- визнати неправомірною та скасувати постанову Міністерства культури та інформаційної політики України про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційна група «Агентство столичних повідомлень» фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини №905/6.11.6 від 04.08.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що припис Мінкультури № 607/6.11.6 від 25.05.2021 року та постанова Мінкультури про застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини № 905/6.11.6 від 04.08.2021 року є протиправними, порушують законні права та інтереси позивача, видані всупереч вимогам чинного законодавства, а отже, підлягають скасуванню, оскільки станом на дату видання припису відсутні підстави вважати, що будівельні роботи на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Обсерваторна, 6, здійснюються у визначених межах історичного ареалу м. Києва з недотриманням визначених режимів використання, оскільки такі межі та режими, всупереч приписам ч. 1 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та п. 12 Порядку № 318, не затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Крім того, за відсутності належним чином затвердженого порядку, відсутній і юридичний обов`язок щодо необхідності отримання юридичними особами-замовниками будівництва погоджених чи затверджених відповідачем будь-яких інших дозволів, погоджень або висновків, зокрема на земляні та інші будівельні роботи, погодження проектної документації тощо.

Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.09.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали цієї справи до Київського окружного адміністративного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського окружного адміністративного суду позовну заяву передано на розгляд судді Парненко В.С.

Частиною 14 ст. 31 КАС України визначено, що у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 35 КАС України у разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 адміністративну справу 640/23874/21 прийнято до провадження судді Парненко В.С. та вирішено розглядати спочатку, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, яку отримано відповідачем в системі «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідно до частини 7 статті 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Суд вважає відповідача належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки згідно з діючим Генеральним планом м. Києва на період до 2020 року, затвердженим рішенням сесії Київської міської ради від 28 березня 2002 р. № 370/1804, та одночасно згідно з наказом МКІП від 02 серпня 2021 р. № 599 «Про затвердження меж та режимів використання території історичних ареалів м. Києва», земельна ділянка по вул. Обсерваторна, 6, у Шевченківському районі м. Києва входить до меж історичного ареалу міста Києва та розташовується в археологічній охоронній зоні (розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17 травня 2002 р. № 979) й у межах пам`ятки археології місцевого значення «Культурний шар Копиревого кінця, ХІ-ХІІ ст.» (рішення Київського міськвиконкому від 27 січня 1970 р. № 159 та від 17 листопада 1987 р. № 1112).

Також в матеріалах справи наявна відповідь на відзив, згідно з якою позивач не погоджується з доводами відповідача та підтримує свої позовні вимоги.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Міністерством культури та інформаційної політики України було видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Інформаційна група «Агентство столичних повідомлень» припис № 607/6.11.6 від 25.05.2021 року, яким вимагалося негайно припинити проведення земляних та будь-яких інших будівельних робіт на об`єкті «Будівництво житлового будинку з об`єктами соціально-культурного призначення та підземним паркінгом» за адресою: вул. Обсерваторна, 6, у Шевченківському районі м. Києва.

Роботи проводились у межах історичного ареалу м. Києва (рішення Київської міської ради від 28 березня 2002 р. № 370/1804 «Про затвердження Генерального плану м. Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року») та археологічній охоронній зоні (розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17 травня 2002 р. № 979), що є порушенням вимог частини четвертої статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», оскільки роботи проводились без відповідного дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.

Далі на адресу позивача надійшов Акт Мінкультури від 08.07.2021 року про вчинення порушення законодавства щодо охорони культурної спадщини.

В акті зазначено, що земельна ділянка за адресою: м. Київ, вул. Обсерваторна, 6, згідно з історико-містобудівним опорним планом м. Києва, входить до складу «Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року», затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 р. № 370/1804, та розташовується в археологічній охоронній зоні (розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17 травня 2002 р. № 979).

На земельній ділянці зафіксовано облаштування будівельного майданчика: на огородженій парканом території наявні ознаки проведення будівельних (земляних) робіт. За результатами перевірки електронної бази даних документообігу Мінкультури встановлено, що на момент складання цього акта дозволу на проведення земляних робіт по вул. Обсерваторній у 2021 році центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, не надавалося. Здійснення робіт на території історичного ареалу міста Києва без відповідного дозволу містить ознаки порушення частини четвертої статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

18.08.2021 року позивач отримав постанову відповідача № 905/6.11.6 від 04.08.2021 року про застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини, прийняту на підставі вищезгаданого акта від 08.07.2021 року.

Постановою, відповідно до ч. 1 ст. 44 та ст. 45 Закону України «Про охорону культурної спадщини», на ТОВ «Інформаційна група «АСП» було накладено штраф у розмірі 51 000,00 грн за проведення незаконних робіт, що можуть завдати або завдали шкоди пам`ятці, її території, охоронюваній археологічній території, охоронним зонам, історичним ареалам населених місць. Підставою для прийняття постанови стало те, що з моменту початку робіт у 2021 році Позивач не отримав дозвіл на проведення земляних робіт від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.

Не погоджуючись з рішеннями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, з урахуванням дії норми закону у часі, суд виходить з наступного.

Щодо припису Міністерства культури та інформаційної політики України №607/6.11.6 від 25.05.2021.

Згідно Постановою № 495 «Про затвердження Положення про Міністерство культури України» затверджено Положення «Про Міністерство культури України».

Так, Мінкультури є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах культури та мистецтв, охорони культурної спадщини, музейної справи, вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей, державної мовної політики, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері кінематографії, відновлення та збереження національної пам`яті, міжнаціональних відносин, релігії та захисту прав національних меншин.

Мінкультури у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основними завданнями Мінкультури є:

1) забезпечення формування та реалізація державної політики у сферах культури та мистецтв, охорони культурної спадщини, музейної справи, вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей, державної мовної політики;

2) забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері кінематографії, відновлення та збереження національної пам`яті, міжнаціональних відносин, релігії та захисту прав національних меншин.

В той же час Мінкультури видає розпорядження і приписи щодо охорони пам`яток національного значення, припинення робіт на таких пам`ятках, їх територіях та в зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, якщо зазначені роботи виконуються за відсутності затверджених або погоджених з відповідними органами охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених законом, дозволів або з відхиленням від них, а також визначає необхідність проведення охоронних заходів щодо збереження пам`яток національного значення та їх територій у разі виникнення загрози руйнування або пошкодження внаслідок дії природних факторів або виконання будь-яких робіт.

Так, згідно з оскаржуваним приписом №607/6.11.6 від 25.05.2021 року від позивача вимагається негайно припинити проведення земляних та будь-яких інших будівельних робіт на об`єкті «Будівництво житлового будинку з об`єктами соціально-культурного призначення та підземним паркінгом» за адресою: вул. Обсерваторна, 6, у Шевченківському районі м. Києва. Роботи виконуються в межах історичного ареалу м. Києва (рішення Київської міської ради від 28 березня 2002 р. Nє 370/1804 «Про затвердження Генерального плану м. Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року») та археологічній охоронній зоні (розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17 травня 2002 р. Nє 979), що є порушенням вимог частини четвертої статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» без відповідного дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, з приводу чого суд зазначає наступне.

Місто Київ включено до Списку історичних населених місць України (міста та селища міського типу), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 № 878. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини», історичний ареал населеного місця це частина території, яка зберегла об?єкти культурної спадщини, а також розпланування та форму забудови, характерні для певних історичних періодів або культур.

Частина перша статті 32 цього ж Закону передбачає, що для збереження традиційного характеру середовища окремих пам?яток, ансамблів, історико-культурних заповідників і територій навколо них мають бути визначені зони охорони: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту та охорони археологічного культурного шару./Відповідно до частини другої статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (в редакції, чинній на момент затвердження Генерального плану м. Києва рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 270/1804), межі та режими використання історичних ареалів визначаються на підставі науково-проектної документації, що затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини або уповноваженими ним органами.

Ця ж частина статті 32 Закону України, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, уточнює порядок визначення меж та режимів використання історичних ареалів та обмеження господарської діяльності на їх території, які встановлюються відповідно до науково-проектної документації, погодженої з органами місцевого самоврядування та затвердженої Мінкультури або уповноваженими органами охорони культурної спадщини.

Порядок визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 318 (в редакції, чинній на момент затвердження Генерального плану м. Києва), визначає Мінкультури, Держбуд та уповноважені органи охорони культурної спадщини відповідальними за визначення меж та режимів використання. Межі історичних ареалів встановлюються під час розробки історико-архітектурних опорних планів, погоджуються з органами місцевого самоврядування та затверджуються відповідними органами охорони культурної спадщини.

Згідно з інформацією, опублікованою на офіційному вебсайті Міністерства культури та інформаційної політики України (http://mincult.kmu.gov.ua/control/uk/publish/printable_article?art_id=244995501), межі історичного ареалу м. Києва були затверджені наказом Мінкультури від 21.10.2011 № 912/0/16-11, однак його дія була зупинена наказом Мінкультури № 911 від 29.10.2014.

Таким чином суд погоджується з доводами позивача про те, що на дату видання припису не існує підстав для визнання того, що будівельні роботи на земельній ділянці за адресою м. Київ, вул. Обсерваторна, 6, проводяться в межах історичного ареалу м. Києва з порушенням режимів використання, оскільки ці межі та режими, всупереч вимогам частини 1 статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та пункту 12 Порядку № 318, не були затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

Аналогічна позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №813/4993/15.

Крім цього суд вважає за необхідне зазначити, що Рішення Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 370/1804 не є доказом того, що земельна ділянка знаходиться в межах історичного ареалу міста Києва, оскільки на момент його ухвалення місцеві ради не мали повноважень затверджувати межі таких ареалів. Для їх затвердження необхідне погодження з Міністерством культури та інформаційної політики України, як з центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.

Щодо постанови Міністерства культури та інформаційної політики України про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційна група «Агентство столичних повідомлень» фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини №905/6.11.6 від 04.08.2021, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного припису), забороняється проведення містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, а також будівельних, меліоративних, шляхових, земляних робіт без відповідного дозволу органів охорони культурної спадщини.

Згідно з матеріалами справи, на земельній ділянці, де проводиться будівництво, Інститутом археології НАН України були проведені археологічні дослідження, що підтверджується довідкою-погодженням від 25.07.2019 № 125/01-15-683, в якій зазначено, що в результаті археологічних розкопок на ділянці об`єкта «Будівництво житлового будинку з об`єктами соціально-культурного призначення та підземним паркінгом на вул. Обсерваторній, 6 у Шевченківському районі м. Києва» не виявлено об`єктів культурної спадщини, які підлягають консервації або музеєфікації. У зв`язку з цим, Інститут не заперечує проти продовження земляних та будівельних робіт. Зазначені археологічні дослідження проводились у період дії дозволу Мінкультури № 22-066/19 на проведення земляних робіт на об`єкті «Будівництво житлового будинку з об`єктами соціально-культурного призначення та підземним паркінгом на вул. Обсерваторній, 6 у Шевченківському районі м. Києва», терміном до 31.12.2019. Виконання робіт підтверджується Актом на проведення археологічних досліджень від 11.07.2019 року.

Згідно з частиною 1 статті 35 Закону України «Про охорону культурної спадщини», проведення археологічних розвідок, розкопок та інших земляних робіт на території пам`ятки культурної спадщини, охоронюваної археологічної території, в зонах охорони та історичних ареалах населених місць, а також дослідження решток життєдіяльності людини, що знаходяться під землею чи під водою, здійснюється лише за дозволом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини. Такий дозвіл видається фізичній особі-виконавцю робіт, за умови його реєстрації у відповідному органі охорони культурної спадщини.

Згідно з пунктами 4 та 5 Порядку видачі дозволів на проведення археологічних розвідок, розкопок, а також інших земляних робіт на території пам`яток, археологічних територій та в зонах охорони, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 316, археологічні розвідки, розкопки та інші земляні роботи на об`єктах культурної спадщини проводяться тільки за наявності дозволу Міністерства культури. Цей дозвіл видається на ім`я фізичної особи-наукового працівника, за умови наявності кваліфікаційного документа, виданого Інститутом археології НАН України, копія якого залишається у Мінкультури.

Суд зазначає, що законодавством визначено лише порядок видачі дозволу виконавцю робіт - фізичній особі, для проведення археологічних розвідок, розкопок та інших земляних робіт на території пам`яток культурної спадщини, в охоронюваних археологічних зонах та історичних ареалах. Однак цей дозвіл не поширюється на юридичних осіб, зокрема на замовників будівництва, до яких відноситься позивач.

Цю правову позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 27.02.2019 у справі № 826/5755/17, де суд зазначив, що замовник та підрядник будівництва не зобов`язані отримувати дозвіл на проведення археологічних досліджень чи інших земляних робіт на об`єкті будівництва, а такий дозвіл має отримати лише фізична особа виконавець археологічних досліджень.

В той же час у постанові Верховного Суду також зазначено, що законодавство не визначає чіткого поняття «інших земляних робіт». Однак, зважаючи на загальний контекст статті, Верховний Суд дійшов висновку, що дозвіл на проведення земляних робіт необхідний тільки для тих робіт, які безпосередньо пов`язані з охороною культурної спадщини. Такі роботи на земельній ділянці за адресою м. Київ, вул. Обсерваторна, 6 були виконані в період дії дозволу Мінкультури № 22-066/19, що підтверджується актом від 11.07.2019.

Згідно з статтею 6-1 Закону України «Про охорону культурної спадщини», рішення про надання чи відмову в наданні дозволу або погодження приймається органом охорони культурної спадщини згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Однак, на даний момент Кабінет Міністрів не затвердив порядок видачі інших дозволів, погоджень чи висновків, окрім тих, що визначені в постанові від 13.03.2002 № 316 та постанові № 318.

Відсутність належним чином затвердженого порядку позбавляє юридичних осіб замовників будівництва, обов`язку отримувати будь-які інші дозволи, погодження або висновки для виконання земляних та будівельних робіт, погодження проектної документації тощо. У зв`язку з цим, позивач не має обов`язку отримувати дозволи, про які йдеться в оскаржуваному приписі, що підтверджує правовий висновок Верховного Суду у справі № 826/5755/17.

Оскаржуваний припис, що вимагає негайного припинення земляних та інших будівельних робіт без відповідних погоджень та дозволів, не має підстав. Адже відсутність зазначеного дозволу не є достатньою підставою для винесення припису. Це створює правову невизначеність, що порушує права позивача на здійснення законної господарської діяльності та не дозволяє йому виконати припис. Враховуючи правову невизначеність, це питання має трактуватися на користь позивача, який, незважаючи на відсутність затверджених меж історичного ареалу міста Києва, звертався до Міністерства культури України, отримав погодження історико-містобудівного обґрунтування, паспорта опорядження фасадів об`єкта, проектної документації та дозвіл на проведення земляних робіт.

Будівництво та проектування, що, на думку відповідача, потребує погодження, стосується виключно дотримання режиму використання зони історичного ареалу, що є обов`язком відповідача, який не виконав цього.

У зв`язку з вищевказаним, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправним та скасувати припис Міністерства культури та інформаційної політики України №607/6.11.6 від 25.05.2021, адресований Товариству з обмеженою відповідальністю «Інформаційна група «Агентство столичних повідомлень», а також визнання протиправною та скасування постанови Міністерства культури та інформаційної політики України про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційна група «Агентство столичних повідомлень» фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини №905/6.11.6 від 04.08.2021.

Таким чином позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційна група «Агентство столичних повідомлень» підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так у пункті 23 Рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 5305,00 грн. належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Міністерства культури та інформаційної політики України.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційна група «Агентство столичних повідомлень» до Міністерства культури та інформаційної політики України про визнання протиправним та скасування припису, - задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати припис Міністерства культури та інформаційної політики України №607/6.11.6 від 25.05.2021, адресований Товариству з обмеженою відповідальністю «Інформаційна група «Агентство столичних повідомлень».

Визнати неправомірною та скасувати постанову Міністерства культури та інформаційної політики України про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційна група «Агентство столичних повідомлень» фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини №905/6.11.6 від 04.08.2021.

Стягнути судові витрати (судовий збір) у розмірі 5305,00 грн. користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство столичних повідомлень» (вул. Печерській узвіз, буд. 13, офіс 23, м. Київ, 010121, ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства культури та інформаційної політики України (вул. І.Франка, 19, м. Київ, 01601, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.