Справа № 160/28726/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність податкових повідомлень-рішень відповідача, прийнятих стосовно позивача щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. Позивач зазначає, що одне з оскаржених ППР фактично дублює інше, при цьому податок обчислено невірно: за неналежною ставкою та без врахування неповної тривалості володіння позивачем відповідним об`єктом в 2023 році.
У зв`язку з повторним автоматизованим розподілом судової справи між суддям дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.
02 грудня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що розрахунок податку проводився в автоматичному режимі, одне з ППР дійсно сформоване помилково. Площа об`єкта оподаткування визначалася згідно державних реєстрів, ставка податку обрана згідно рішень міської ради. Наголошує на праві позивача звертатися до контролюючого органу для проведення звірки даних, однак з відповідними заявами позивач не зверталася.
04 грудня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відповідь на відзив, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Наводить аргументи щодо невірно обраної відповідачем ставки податку.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Згідно наданої відповідачем інформаційної довідки від 08.11.2024 року №402865258 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно в наявності відомості про належність спірного об`єкту нерухомого майна (ідентифіковано за площею та договором купівлі-продажу) позивачу та іншій особі на праві приватної власності по 1/2 частині кожному. При цьому рішення про державну реєстрацію права прийнято 28.11.2008 року щодо обох осіб, ця ж дата є датою внесення запису про право, а підставою виникнення права щодо обох осіб здійснено на підставі договору купівлі продажу№5688. Вказано, що запис про право власності позивача погашено 14.03.2023 року у зв`язку з переходом права власності.
Вказане узгоджується з наданим позивачем Актом приймання-передачі нерухомого майна від 13.03.2023 року, згідно якого позивач передала як майновий внесок (частку) до статутного капіталу ТОВ «ПРОМ-ОРЕНДА» 1/2 частку, зокрема, нежитлового приміщення, стосовно якого прийнято оскаржені податкові повідомлення-рішення (п. 1.3.).
Вважаючи винесені відповідачем податкові повідомлення-рішення щодо вказаного об`єкту нерухомого майна протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.
Згідно з пп. 14.1.129-1., 14.1.157 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:
а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;
б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;
в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;
г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;
ґ) будівлі промислові та склади;
д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);
е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;
Податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Відповідно до пп. 41.1.1. п. 41.1. ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Підпунктом 54.3.3. п. 54.3. ст. 54 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно з п. 58.1. ст. 58 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).
Розділом XII Податкового кодексу України врегульовано сплату платниками податків податку на майно.
Згідно пп. 265.1.1. п. 265.1. ст. 265 Податкового кодексу України податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
За пп. 266.1.1. п. 266.1. ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.1.2. п. 266.1. ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:
а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;
б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;
в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Відповідно до пп. 266.2.1. п. 266.2. ст. 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
За пп. 266.3.1., 266.3.2. п. 266.3. ст.266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності
Згідно з пп. 266.5.1. п. 266.5. ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Підпунктом 266.6.1. п. 266.6. ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
За пп. 266.7.1. п. 266.7. ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Згідно з пп. 266.7.2. п. 266.7. ст. 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Водночас, перебіг таких строків зупинявся Законом №2120-IX згідно п. 102.9. ст. 102 Податкового кодексу України на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до пп. 266.7.3. п. 266.7. ст. 266 Податкового кодексу України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо:
об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;
розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;
права на користування пільгою із сплати податку;
розміру ставки податку;
нарахованої суми податку.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
За пп. 266.7.4. п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України органи державної реєстрації прав на нерухоме майно зобов`язані у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій, надає відомості у строки та в порядку, встановлені підпунктом 70.16.7-1 пункту 70.16 статті 70 цього Кодексу.
У разі подання платником податку контролюючому органу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, відомості про яке відсутні у базі даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом відомостей від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно про перехід права власності на об`єкт оподаткування.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 115 Цивільного кодексу України господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.
Застосовуючи вищевикладені нормативні положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Податкові повідомлення-рішення, які є предметом оскарження прийняті щодо одного об`єкту оподаткування за адресою: АДРЕСА_2 , площею 757,7 квадратних метрів:
Загальний аргумент позивача щодо скасування податкових повідомлень-рішень полягав в твердженні про невірне обрання відповідачем ставки податку. Суд звертає увагу на те, що у відзиві відповідач підтверджує, що обрав ставку податку в 1%, однак жодним чином не обґрунтовує таке правозастосування, а також не висловлює жодного заперечення проти доводів позивача.
В усіх спірних податкових повідомлень-рішень в стовпці 9 згідно Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків вказано ставку податку 1%. Позивач в свою чергу наполягав на тому, що ставка податку має бути 0,5% з огляду на зону місцезнаходження об`єкта оподаткування.
Щодо податкового повідомлення-рішення за 2021 рік.
В 2021 році ставки податку були затверджені Рішенням Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року №12/27 зі змінами, відповідний додаток містить розділ «Будівлі промисловості та склади» та окремо встановлює ставки податку для фізичних та юридичних осіб, а також в залежності від зони (1 зона або 2 зона).
В примітці №1 до Додатку №1 до рішення вказано, що до зони №1 належить центральна частина міста, якою вважається частина міської території, що є умовним кільцем у таких межах, включаючи вулиці та проспекти: вул. Павлова, вул. Набережна Заводська (від вул. Павлова до вул. Січеславської Набережної), вул. Січеславська Набережна, вул. 6-ї стрілецької дивізії, просп. Дмитра Яворницького, просп. Гагаріна (від просп. Дмитра Яворницького до вул. Чернишевського), вул. Чернишевського, вул. Святослава Хороброго, просп. Пушкіна, просп. Сергія Нігояна (від просп. Пушкіна до вул. Щепкіна), вул. Щепкіна (від просп. Сергія Нігояна до вул. Ударників), вул. Ударників, а вся інша територія міста є зоною №2.
Тобто, розмежування на зони має об`єктивний характер та залежить від географічного розташування об`єкта оподаткування.
Об`єкт оподаткування знаходиться на вул. Ударників, 27 у м. Дніпро.
Вулиця Ударників віднесена до зони №1 повністю (як, наприклад, просп. Дмитра Яворницького чи вул. Січеславська Набережна).
Отже, оскільки відповідний об`єкт знаходиться на вулиці, яка розташована у зоні №1, він оподатковується як зона №1, а в таблиці для зони №1 в усіх графах визначено ставку податку 1 (в межах розділу «Будівлі промислові та склади», на чому наполягав сам позивач та що визнає належним суд з огляду на наявні відомості про об`єкт оподаткування).
Таким чином, аргумент позивача про неналежно обрану ставку податку в 2021 році судом відхиляється як необґрунтований.
Додатково позивач зауважив, що інший об`єкт з таким же кодом КОАТУУ відповідач обчислює за ставкою 0,5%.
Також в матеріалах справи в наявності рішення Дніпровської міської ради від 16.12.2020 року №16/1-2, в якому теж наявний розподіл на 3 зони, однак слід підкреслити, що цим рішенням затверджується вартість місячної оренди в залежності від зон, а не ставки податку. Тобто, це рішення не має значення для вирішення спору в частині податку за 2021 рік, оскільки зони для цілей саме оподаткування вказані в самому рішенні від 06.12.2017 року зі змінами.
Щодо податкового повідомлення-рішення за 2022 рік.
Ставки податку на 2022 рік затверджено рішенням Дніпровської міської ради від 26.05.2021 року №10/7. Відмінністю є розподіл вже на 3 зони, при цьому в межах групи «Будівлі промислові та склади» фактично зона №3 залишилась пільговою зі ставкою 0,5%, а зони №1 та №2 мають ставку 1. Згідно примітки №4 до Додатка №1 вказаного рішення межі зон визначаються рішенням міської ради.
Таким рішенням є рішення від 08.12.2021 року №10/13, в ній межі зон №1 та №2 визначено шляхом перерахування вулиць, а зона №3 сформована за залишковим принципом. В зонах №1 та №2 не згадується вулиця Ударників, тому вона належить до зони №3.
Розмір податку первинно обчислено як 6500,00 (мінімальна заробітна плата) * 1% (ставка податку) * 378,85 (площа частки, що належить позивачу). Судом констатовано, що належною ставкою податку є 0,5%.
Щодо податкового повідомлення-рішення за 2023 рік.
Ставки податку на 2023 рік затверджені рішенням Дніпровської міської ради від 13.07.2022 року №2/24. Відмінністю цього рішення є зміна ставок оподаткування, оскільки замість ставки в 1% у відповідних частинах вказано ставку 0,75%, а замість ставок в 0,5% - ставку в розмірі 0,37 %. Приміткою №4 також вказано, що межі зон визначаються рішенням міської ради.
Таким рішенням є рішення від 14.12.2022 року №6/31, спосіб його викладу повторює виклад від 08.12.2021 року №10/13, тотожним є і статус вулиці Ударників за залишковим принципом вона належить до зони №3.
Як наслідок, наявні правові підстави для часткового скасування податкового повідомлення-рішення за 2023 рік у спосіб, аналогічний скасуванню податкового повідомлення-рішення за 2022 рік.
В тому числі, аргументами позивача щодо протиправності податкових повідомлень-рішень були твердження про невірно обрану ставку податку, при цьому в 2023 році позивач не володіла об`єктом нерухомого майна повний рік, оскільки з березня передала його до статутного капіталу.
Останній аргумент не має загального характеру, оскільки стосується лише податкового повідомлення-рішення за 2023 рік. Оцінюючи такий аргумент суд зважає на п. 1 ч. 1 ст. 115 Цивільного кодексу України та пп. 266.1.1. п. 266.1. ст. 266 Податкового кодексу України. З системного тлумачення цих норм права вбачається, що зміна власника майна, яке є об`єктом оподаткування, змінює платника такого майна.
Відповідач такі наслідки відповідного правочину не заперечував, однак вважав, що позивач мала реалізувати наявне у неї право на проведення звірки, що здійснено не було. На що позивач послався на пп. 266.7.4. п. 266.7. ст. 266 Податкового кодексу України щодо наявності у відповідача відповідних відомостей від органів державної реєстрації прав. Відповідна норма права зазнала змін, однак її зміст в частині передачі відомостей органами державної реєстрації прав зберігся.
Первинно суд відхиляє аргумент позивача, оскільки нотаріус не є органом державної реєстрації прав на нерухоме майно, а виступає в самостійному статусі. Це вбачається з викладу самого Порядку подання відомостей, необхідних для розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також з того, що в рамках Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень нотаріус та суб`єкти державної реєстрації прав є різними категоріями.
Тим не менш, відчуження об`єкта оподаткування є реєстраційною дією, яка відображена в інформаційній довідці від 08.11.2024 року, наданій самим відповідачем.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано (п. 2);
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (п. 3);
добросовісно (п. 5);
розсудливо (п. 6);
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (п. 8).
Зазначені критерії хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення та вчиняє дії.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 року у справі № 9901/459/21.
Таким чином, відповідач мав в своєму розпорядженні безперешкодний доступ до відомостей, необхідних для належного визначення платника податку, однак такими відомостями не скористався.
Суд зауважує, що саме таке правозастосування є належним та забезпечує належний баланс учасників спірних правовідносин, адже необізнаність відповідача про юридично значущі обставини не може зумовлювати порушення законодавства щодо платника податку, в т.ч. не повинно призводити до того, що через відсутність певних відомостей особа, яка не є платником податку, сплачує такий податок, при цьому особа, яка стала новим власником майна, має податковий обов`язок того ж обсягу. В підсумку дві особи сплатять майновий податок за березень-грудень 2023 року. Також за наявного нормативно-правового регулювання відповідач не позбавлений можливості визначити податкове зобов`язання дійсному власнику об`єкта оподаткування, що забезпечить виконання кожним суб`єктом податкових зобов`язань в тому обсязі, що покладено на них законодавством.
Твердження ж відповідача про його право розраховувати на актуальність наявних у нього відомостей належить оцінювати з урахуванням того, що ініціювання звірки є правом платника податку, а діяти розсудливо, добросовісно, з використанням наявних повноважень та пропорційно є обов`язком відповідача. Змістовні пояснення щодо невикористання відомостей державних реєстрів відповідачем не надані.
При цьому положеннями п. 266.8. ст. 266 Податкового кодексу України врегульовано наслідки зміни власника об`єкта оподаткування, а згідно пп. 266.8.2. цієї норми права відповідач мав би принаймні після формування довідки від 08.11.2024 року застосувати відповідну юридичну процедуру, чого не зробив.
В свою чергу зміст пп. 266.7.2. п. 266.7. ст. 266 Податкового кодексу України передбачає проведення детальних розрахунків та встановлення платника, якому належить надіслати податкове повідомлення-рішення.
Отже, відповідач не дотримався вимог законодавства щодо формування ППР за 2023 рік, в зв`язку з чим неналежним чином визначено як платника податку, так і податковий період. Зазначене є підставою для скасування такого податкового повідомлення-рішення.
Водночас, з положень пп. 266.8.1. п. 266.8. ст. 266 Податкового кодексу України вбачається, що таке скасування належить здійснити частково. Сам позивач також оспорював ППР за 2023 рік з вказаної підстави лише в частині нарахувань починаючи з березня, що відповідає вказаній нормі права.
Отже, податкове повідомлення-рішення за 2023 рік належить скасувати також в частині визначення податкового зобов`язання починаючи з березня як місяця, в якому припинилося право власності позивача, залишивши в силі нарахування за січень та лютий 2023 року.
В тому числі, розмір податку первинно обчислено як 6700,00*0,75%*378,85. Судом констатовано, що належною ставкою податку є 0,37%.
Отже, вірним розміром податку за 2023 рік є 6700,00*0,37%*378,85 = 9391,6915 грн, що належить округлити до 9391,69 грн.
При цьому раніше судом констатовано, що позивачу може бути визначено податкове зобов`язання щодо спірного об`єкта нерухомості лише за січень та лютий 2023 року.
Для цього належить виокремити частку з податкового періоду, що узгоджується з правозастосуванням під час розгляду справи №805/3483/17-а, яке визнано обґрунтованим судом касаційної інстанції в ході касаційного перегляду справи.
Так, належну до сплати суму податку за рік, яку суд визначає виходячи з правильної ставки податку, тобто 9391,69 грн є належною сумою податку за 12 місяців. Позивач в свою чергу мав сплатити податок лише за 2 місяці. Для цього належить здійснити наступні обчислення:
1) 9391,69/12 = 782,64 грн;
2) 782,64*2 = 1565,28 грн.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 27.02.2023 року.
Щодо посилань сторін на помилково сформоване податкове повідомлення-рішення від 27.02.2023 року суд зауважує, що факт формування податкового повідомлення-рішення, а також обізнаність позивача про нього є достатньою підставою для висновку про можливість його оскарження в судовому порядку.
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє частково позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.
Щодо розподілу судових витрат.
При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1212,00 грн, що підтверджується квитанцією від 28.10.2024 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеним позовним вимоги.
Первинно суд зазначає, що належним розміром судового збору є 1211,20 грн, в зв`язку з чим саме відносно цієї величини належить визначати відповідну частку, що підлягає відшкодуванню. Сплачена сума понад цю величину є надмірною сплаченою.
У зв`язку з перебуванням судді Боженко Н.В. у відпустці, рішення ухвалено в перший робочий день судді.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко