Справа № 990/12/25
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 січня 2025 року

м. Київ

справа №990/12/25

адміністративне провадження №П/990/12/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стеценка С.Г.,

суддів: Бевзенка В.М., Стрелець Т.Г., Чиркіна С.М., Кравчука В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Стеценка С.Г., Бевзенка В.М., Стрелець Т.Г., Чиркіна С.М., Кравчука В.М. від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України, Президента України про визнання факту порушення права на пенсійне забезпечення, зобов`язання усунення помилки в розрахунках пенсії та перегляду підходів до пенсійного забезпечення, -

УСТАНОВИВ:

13 січня 2025 року до Верховного Суду як суду першої інстанції (далі - Суд) надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Верховної Ради України, Президента України, у якому позивач просить:

- визнати факт порушення його права на пенсійне забезпечення, гарантованого статтями 8, 22, 24, 46 та 48 Конституції України, а також права на охорону здоров`я, гарантованого статтею 49 Конституції України, внаслідок помилкового застосування чинного законодавства та системної помилки у підходах до пенсійного забезпечення;

- визнати наявність помилки у розрахунках його пенсії, що призвела до її зниження та недоплати у розмірі 3471 грн. щомісячно, в загальній сумі 124956 грн. за три роки згідно з розрахунками, наведеними у мотивувальній частині позовної заяви;

- зобов`язати Верховну Раду України вжити заходів щодо усунення помилки в пенсійній системі, а саме: провести перегляд законодавства, зокрема статей 27, 28, 40, 41 та 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з метою приведення їх у відповідність до Конституції України, забезпечивши справедливий розрахунок пенсій та базового доходу, який гарантував би достатній рівень життя та доступ до необхідної медичної допомоги пенсіонерам; відмовитися від підходу, що базується на розрахунку пенсій від заробітку та стажу, перейшовши на систему базового гарантованого доходу, враховуючи принципи соціальної держави та рівності (ст. 3, 24 Конституції України); скасувати подвійне регулювання розміру пенсій, а саме залежність розміру пенсій як від формули розрахунку, так і від мінімальних розмірів, які встановлюються залежно від рішень бюджету;

- зобов`язати Президента України вжити заходів щодо забезпечення його прав на адекватне пенсійне забезпечення, а саме: провести перерахунок його пенсії, встановивши її розмір на рівні 6191 грн., з урахуванням даних позивача та пропорційного зростання цін, а не мінімальної заробітної плати; забезпечити перерахунок його пенсії відповідно до вимог Конституції України;

- зобов`язати відповідачів дотримуватися та гарантувати виконання Конституції України, а саме статей 3, 8, 19, 22, 24, 46, 48, 49, 55, 56, 59, 102, щодо соціального забезпечення, гідного рівня життя, рівності громадян та забезпечення доступу до необхідної медичної допомоги.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 січня 2025 року для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Стеценко С.Г., судді: Бевзенко В.М., Стрелець Т.Г., Чиркін С.М., Кравчук В.М.

Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2025 року позов залишено без руху; запропоновано позивачу у десятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позову без руху усунути недоліки позову шляхом подання до Суду:

- уточненої позовної заяви до суб`єкта владних повноважень/суб`єктів владних повноважень із приведенням її у відповідність до вимог процесуального закону, а також з викладенням у ній обставин та обґрунтувань, з якими позивач пов`язує порушення своїх прав, свобод та інтересів відповідними рішеннями, діями чи бездіяльністю такого суб`єкта/таких суб`єктів, з посиланням на відповідні докази; також із зазначенням: 1) стосовно відповідачів - відомостей про ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; 2) власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- всіх наявних доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а у разі відсутності таких - доказів, які підтверджують здійснення усіх залежних від позивача дій, спрямованих на отримання відповідного документу;

- належного обґрунтування необхідності виклику як свідків заступника голови Державної служби статистики України ОСОБА_2 , народного депутата України ОСОБА_3 , колишнього міністра соціальної політики України ОСОБА_4., міністра соціальної політики України ОСОБА_5., представника Пенсійного фонду України із зазначенням мотивів, які б свідчили, що вказані особи можуть повідомити конкретні, достовірні відомості саме щодо юридичних фактів чи подій, з якими пов`язано/обумовлено звернення ОСОБА_1 з цим позовом до Верховної Ради України і Президента України;

- заяви про залучення до участі у справі Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із обґрунтуванням підстав для цього, зазначенням на чиїй стороні слід залучити третю особу, прав і обов`язків такої та яким чином рішення суду у справі може вплинути на них.

23 січня 2025 року на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху від 16 січня 2025 року), у якій, серед іншого, заявлено відвід суддям Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Бевзенку В.М., Стрелець Т.Г., Чиркіну С.М., Кравчуку В.М. від участі у розгляді справи №990/12/25, а також в усіх інших справах, що знаходяться у Верховному Суді, де ОСОБА_1 є позивачем. Водночас, із змісту аргументації заявленого відводу вбачається, що такий заявлений всій колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, визначеній для розгляду даної справи. Позивач, не вказуючи конкретно прізвища ім`я й по батькові головуючого судді у цій справі, вживає словосполучення «відвід повному складу суду» (мотивувальна частина заяви) та «відвід складу суду» (прохальна частина).

Як на підставу заявленого відводу ОСОБА_1. зазначив, що, на його переконання, наявні обставини, які викликають сумніви у неупередженості та об`єктивності суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, тому останні не можуть брати участь у вирішення цього і інших спорів.

Обґрунтовуючи вказану заяву, позивач посилається на те, що суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду порушено процесуальні норми та порядок, а саме передчасна їх вимога про надання доказів до початку розгляду справи по суті без ухвали про її призначення, ігнорування пояснень учасників справи як засобу доказування, надання переваги лише письмовим доказами на початковій стадії; порушено порядок виклику свідків; ігнорування прав позивача та знецінення його аргументів. Вказує й на упередженість суду та передчасне вирішення справи, порушення ним Конституції України та рішень Конституційного Суду України, а також системність таких порушень.

Враховуючи наведене, позивач просить відвести суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від участі у розгляді цієї справи.

Вирішуючи заяву позивача про відвід, колегія суддів виходить з такого.

Як установлено частиною третьою статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Згідно з частиною четвертою вказаної статті Кодексу, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Так, частина перша статті 129 Конституції України встановлює, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 КАС України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою зазначеної статті суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, а саме: неприпустимою є повторна участь судді в розгляді адміністративної справи.

Отже, з огляду на нормативний зміст пункту 4 частини першої статті 36 КАС України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Головна мета відводу - це гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. Така правова позиція викладена Верховним Судом в ухвалі від 23 грудня 2019 року у справі №9901/526/19.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини, як джерело права.

Пунктом 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Газета "Україна-центр" проти України" від 15 жовтня 2010 року визначено, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пункти 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява №33958/96, пункт 42, ECHR 2000-XII).

Слід зазначити, що відвід повинен бути належно вмотивованим, як того вимагає стаття 39 КАС України, тобто ґрунтуватись на об`єктивних фактах і обставинах, які реально існують, є доведеними й у взаємозв`язку з конкретною справою та ймовірними результатами її судового розгляду, наслідками ухвалення відповідного судового рішення можуть викликати розумний та обґрунтований сумнів щодо упередженості судді (суду) та його безсторонності не тільки у сторін, але й у стороннього спостерігача.

Усі інші обставини, які перебувають поза зв`язком із справою та судом, який її розглядає, не можуть і не повинні братись до уваги під час вирішення питання про відвід судді (суду) від участі у розгляді справи, оскільки відвід судді (суду) у справі як процесуальна гарантія забезпечення безсторонності та об`єктивності суду, має бути спрямований на виконання саме тієї мети, яка закладена у цьому інституті.

Відвід судді (суду) не повинен бути безпідставним і заявлятись лише з формальних причин, інакше його задоволення за вказаних умов неминуче призведе до порушення задекларованих у процесуальному законі засад (принципів) адміністративного судочинства, зокрема, таких як верховенство права, неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 1, 9 частини третьої статті 2 КАС України), незмінюваність складу суду (статті 31, 35 цього Кодексу).

Саме тому не може бути підставою для відводу судді (суду) заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Надаючи оцінку об`єктивності судді під час вчинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя (суд) під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.

Перед розглядом справи суддя повинен утриматись від будь-яких коментарів, які можуть вплинути на перебіг цієї справи чи поставити під сумнів справедливе ведення процесу. Суддя утримується від публічних та інших коментарів, оскільки це може зашкодити неупередженому розгляду справи стосовно певної особи чи питання.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою але не вирішальною.

Варто зазначити, що суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

У даному випадку відсутні обов`язкові підстави, визначені у статтях 36 - 37 КАС України, відповідно до яких колегія суддів Верховного Суду у складі Стеценка С.Г., Бевзенка В.М., Стрелець Т.Г., Чиркіна С.М., Кравчука В.М. не може брати участь у розгляді справи №990/12/25.

Проаналізувавши аргументи, якими обґрунтовано заявлений позивачем відвід, колегія суддів дійшла висновку, що такі не підтверджують наявності обставин, які могли б за суб`єктивними чи об`єктивними критеріями викликати сумнів в об`єктивності або неупередженості складу Суду при розгляді цієї справи, як це передбачено відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КАС України, оскільки фактично є припущеннями ОСОБА_1 й не підтверджені належними та допустимими доказами.

Слід звернути увагу й на те, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді (суду), рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 КАС України).

Як вже зазначалося вище, ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення визначених в ній недоліків позовної заяви.

Відтак, наведені заявником аргументи, як на підставу заявленого колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відводу, по суті є незгодою з процесуальними рішеннями Суду у цій справі (ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2025 року), що у значенні вказаних вище імперативних приписів частини четвертої статті 36 КАС України не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу. Внутрішні ж емоційно-вольові відчуття позивача, які сформувалися у нього у зв`язку із залишенням його позову без руху, не є підставою для констатації факту необ`єктивності чи упередженого ставлення суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду до ОСОБА_1 та/або до його позовної заяви як такої.

Отже, Суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, у зв`язку з чим, наявні підстави для передачі заяви позивача про відвід для проведення автоматичного розподілу для визначення судді для її розгляду.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 248, 256 КАС України,

УХВАЛИВ:

Визнати необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Стеценка С.Г., Бевзенка В.М., Стрелець Т.Г., Чиркіна С.М., Кравчука В.М. від участі у розгляді справи №990/12/25.

Передати заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Стеценка С.Г., Бевзенка В.М., Стрелець Т.Г., Чиркіна С.М., Кравчука В.М. від участі у розгляді справи №990/12/25 для вирішення питання заявленого відводу судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, у порядку, встановленому статтею 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

С.Г. Стеценко

В.М. Бевзенко

Т.Г. Стрелець

С.М. Чиркін

В.М. Кравчук ,

Судді Верховного Суду