Справа № 520/27117/24
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 р.Справа № 520/27117/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2024, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., повний текст складено 06.11.24 року по справі № 520/27117/24

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправними та скасування індивідуального акту, офіційних відповідей, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про визнання протиправними та скасування індивідуального акту, офіційних відповідей, зобов`язання вчинити певні дії, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

1) визнати протиправними та незаконними:

а) надіслане «ПриватБанком» до ГУ ПФУ подання («Перелік осіб») стосовно позивачки у зв`язку із порушенням термінів подання відповідної інформації до органу ГУ ПФУ та зобов`язати «ПриватБанк» в подальшому своєчасно надсилати таку інформацію до органів ПФУ;

б) офіційні відповіді «ПриватБанку» у зв`язку з приховуванням інформації, пов`язаної з законними інтересами позивачки та зобов`язати «ПриватБанк» у подальшому утриматися від дій, пов`язаних з приховуванням інформації, яка стосується прав та законних інтересів позивачки;

2) визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт, а саме офіційний лист повідомлення ГУ ПФУ № 2000-0502-8/38258 від 04.03.2024 року стосовно спрямування виплати пенсії позивачки з банківського пенсійного рахунку до «Укрпошти» у зв`язку з невиконанням вимог п. 7 «Порядку»; та зобов`язати ГУ ПФУ повернути виплату пенсії через банківський пенсійний рахунок;

3) визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт, а саме офіційну відповідь ГУ ПФУ № 2000-0202-8/131143 від 22.07.2024 року, яка містить вимогу необхідності підтвердження життєвого статусу шляхом виїзного візиту до оселі позивачки та зобов`язати ГУ ПФУ в подальшому утриматися від дій, пов`язаних з цією вимогою.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 відмовлено у відкритті провадження по справі № 520/27117/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про визнання протиправними та скасування індивідуального акту, офіційних відповідей, зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог щодо визнання протиправними та незаконними надіслане «ПриватБанком» до ГУ ПФУ подання («Перелік осіб») стосовно позивачки у зв`язку із порушенням термінів подання відповідної інформації до органу ГУ ПФУ та зобов`язати «ПриватБанк» в подальшому своєчасно надсилати таку інформацію до органів ПФУ та офіційні відповіді «ПриватБанку», у зв`язку з приховуванням інформації, пов`язаної з законними інтересами позивачки та зобов`язати «ПриватБанк» у подальшому утриматися від дій, пов`язаних з приховуванням інформації, яка стосується прав та законних інтересів позивачки. Роз`яснено позивачці, що розгляд справи у вказаній частині повинен здійснюватися місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, вважає, що первинно позовні вимоги стосуються пенсійного органу, який відповідно до п.7 ч.1 ст. 4 КАС України є органом державної влади, який здійснює публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Вимоги до АТ КБ «ПриватБанк» - є похідними та пов`язаними вимогами. Посилаючись на обставини та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі, просить суд скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024, направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Відповідачі по справі не скористались правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.

Сторони належним чином повідомленні про час та дату судового засідання.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того , що Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" не здійснює владних управлінських функцій та не є суб`єктом владних повноважень, якому делеговано виконання таких повноважень в розумінні КАС України, суд приходить до висновку, що спір, заявлений до вказаного суб`єкта господарювання, не є спором між учасниками публічно-правових відносин та не належить до юрисдикції адміністративних судів, тому спір в частині позовних вимог заявлених до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" належить до розгляду місцевими загальними судами в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до вимог статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі "Bellet v. France", Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 28 березня 2006 року у справі Мельник проти України (Melnyk v. Ukraine), заява № 23436/03, пункти 22-23, 26, а також у рішенні від 18 лютого 2011 року по справі Мушта проти України, заява № 8863/06, пункти 37, 38, 47, розкриваючи зміст принципу юридичної визначеності в контексті передбаченого у п. 1 ст. 6 ЄКПЛ права на доступ до суду зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Так, відповідно до статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Слід звернути увагу, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Стосовно терміна «владні управлінські функції», то ознака «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а поняття «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається , що позивачка звернулася до адміністративного суду з даним позовом, зокрема, до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", оскільки останнім надіслано до ГУ ПФУ подання («Перелік осіб») стосовно позивачки з порушенням термінів подання відповідної інформації до органу ГУ ПФУ та просила суд зобов`язати «ПриватБанк» в подальшому своєчасно надсилати таку інформацію до органів ПФУ. Також, позивачка вважає протиправними офіційні відповіді «ПриватБанку» у зв`язку з приховуванням інформації, пов`язаної з законними інтересами позивачки та просила суд зобов`язати «ПриватБанк» у подальшому утриматися від дій, пов`язаних з приховуванням інформації, яка стосується прав та законних інтересів позивачки.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

З позовної заяви вбачається , що ініційований ОСОБА_2 спір зокрема, до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", у цій справі стосується порушення прав позивача як споживача банківських послуг.

Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" не здійснює владних управлінських функцій та не є суб`єктом владних повноважень, якому делеговано виконання таких повноважень в розумінні КАС України.

Спір, заявлений до вказаного суб`єкта господарювання, не є спором між учасниками публічно-правових відносин та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Тому суд, з`ясовуючи, зокрема, чи належить розглядати цей позов за правилами адміністративного судочинства, правильно вважав, що спір між ОСОБА_2 як споживачем фінансових послуг та банківською установою, яка не здійснює владних управлінських функцій щодо позивача і не є суб`єктами владних повноважень, має бути вирішений в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, дана справа підлягає розгляду за правилами цивільного, а не адміністративного судочинства.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 826/240/16, від 21.08.2019 по справі № 305/216/18 , від 09.10.2019 по справі №605/567/17 та від 10 серпня 2023 року у справі № 990/93/23.

Таким чином, з огляду на суть спірних правовідносин та правовий статус учасників справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Інші аргументи та доводи, наведені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу , не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності ухвала суду першої інстанції у цій справі є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив питання у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, судом повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскарженої ухвали суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 по справі № 520/27117/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов
Повний текст постанови складено 27.01.2025 року