Справа № 340/7488/24
Суддя: С.В. ДЕГТЯРЬОВА
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/7488/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дегтярьової С.В., розглянувши адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 02.09.2024 р. №7933-7880/К-02/8-1100/24 у виплаті йому грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області нарахувати та виплатити йому грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.12.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.28).

Позов мотивовано тим, що позивач є працівником закладу охорони здоров`я, відповідно до норм чинного законодавства має право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком, в зв`язку із чим звернувся до відповідача із відповідною заявою. Однак відповідачем відмовлено йому у призначенні грошової допомоги. Разом з тим, позивач вважає, що на дату звернення до відповідача він має стаж роботи, що дає право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову (а.с.31-33). Представник відповідача зазначає, що позивач 15.07.2024 р. звернувся із заявою про призначення пенсії за віком до Головного управління (за місцем проживання). 22.07.2024 за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області розглянуто заяву та додані до неї документи, за наслідком якої прийнято рішення №40 про призначення пенсії за віком відповідно п.7.1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону № 1058 з 17.04.2024 р. Натомість, у справі, що розглядається, позовні вимоги заявлено до відповідача, який не є суб`єктом владних повноважень по відношенню до позивача, оскільки не приймав рішення від 22.07.2024 про призначення пенсії за віком. Відповідальним за опрацювання заяви та прийняття відповідного рішення є, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Відповідач вказує, що позивач 19.08.2024 звертався до Головного управління ПФУ в Кіровоградській області із заявою в порядку норм Закону України "Про звернення громадян" одноразової грошової допомоги згідно п.7.1 роз. XV "Прикінцевих положень" Закону №1058, про що ним підтверджено у позовній заяві. Позивачем не дотримано Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою Правління пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005. Відповідно до п.4.1 Порядку №22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток2). Додатком 2 затверджено форму заяви про призначення/перерахунок пенсії. Тобто, позивач був зобов`язаний дотримуватися порядку звернення до органів Пенсійного фонду, визначеного чинним законодавством України.

Головне управління вважає, що подана позивачем заява у довільній формі, не є тим документом, на підставі якого Головне управління розглядає питання про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, оскільки, як вже зазначалося, орган Пенсійного фонду може прийняти певне рішення щодо призначення (перерахунку) чи відмови лише після надходження заяви встановленого зразка з усіма необхідними документами. З заявою встановленого зразка про здійснення нарахування та виплати одноразової грошової допомоги позивач не звертався. Головним управлінням за наслідком поданої позивачем заяви-звернення про нарахування та виплати одноразової грошової допомоги була надана відповідь від 02.09.2024 за вих. № 7933-7880/К-02/8-1100/24, яка не є рішенням про відмову в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги. Тобто, заявлені позовні вимоги щодо вирішення спору про нарахування та виплати одноразової грошової допомоги є передчасними та необґрунтованими.

Окрім того, обчислений Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області страховий стаж, згідно з наданими документами та даними, що містяться в Реєстрі застрахованих осіб, склав 41 рік 8 місяців 11 днів, у тому числі стаж роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років - 32 роки 6 місяців 29 днів.

При цьому, до стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, а відтак і до страхового стажу, що дає право на виплату грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону не враховано період роботи в Міжколгоспному санаторії "Дружба" з 15.05.1990 по 31.08.1993, згідно із довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.07.2024 № 1, виданої ТОВ "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Дружба", у зв`язку з відсутністю інформації про перейменування Міжколгоспного санаторію "Дружба" в ТОВ "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Дружба". Окрім того, позивачем не надано документів, підтверджуючих належність Міжколгоспного санаторію "Дружба" та ТОВ "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Дружба" до закладів та установ комунальної форми власності, як це зазначено у довідці від 12.07.2024 № 1 (статут, положення, структура закладу, документи про рівень акредитації тощо).

Відповідач вказав, що згідно з пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058 визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, зокрема, відповідно до пункту "е"-"ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж , зокрема, для чоловіків - 35 років на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення (п. 5 Порядку №1191). Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону №1058, станом на день її призначення (п. 6 Порядку №1191).

Представник відповідача вказує, що позивач своїм правом на подачу додаткових документів, що підтверджують належність Міжколгоспного санаторію "Дружба" та ТОВ "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Дружба" до закладів та установ комунальної форми власності, як це зазначено у довідці від 12.07.2024 № 1 (статут, положення, структура закладу, документи про рівень акредитації тощо), не скористався, додаткові документи не надав. Відповідно, права на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення позивач немає, оскільки страховий стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пунктів "е"-"ж" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", становить менше 35 років.

Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

15.07.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до відповідно п.7.1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

22.07.2024 за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області розглянуло заяву і додані до неї документи та прийняло рішення №40 про призначення пенсії за віком відповідно п.7.1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону № 1058 з 17.04.2024 р. (а.с.35, 70).

У серпні 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив здійснити нарахування та виплату йому грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.96).

Листом №7933-7880/К-02/8-1100/24 від 02.09.2024 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повідомило позивача, що відсутні підстави для виплати грошової допомоги, оскільки його страховий стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років становить менше 35 років. Також зазначено, що обчислений згідно з наданими документами та даними, що містяться в Реєстрі застрахованих осіб, склав 41 рік 8 місяців 11 днів, у тому числі стаж роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років - 32 роки 6 місяців 29 днів. При цьому, до стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, а відтак і до страхового стажу, що дає право на виплату грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону не враховано період роботи в Міжколгоспному санаторії "Дружба" з 15.05.1990 по 31.08.1993, згідно із довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.07.2024 № 1, виданої ТОВ "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Дружба", у зв`язку з відсутністю інформації про перейменування Міжколгоспного санаторію "Дружба" в ТОВ "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Дружба". Окрім того, позивачем не надано документів, підтверджуючих належність Міжколгоспного санаторію "Дружба" та ТОВ "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Дружба" до закладів та установ комунальної форми власності, як це зазначено у довідці від 12.07.2024 № 1 (статут, положення, структура закладу, документи про рівень акредитації тощо).

Позивач, не погоджуючись з такою відмовою, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

За приписами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 18.06.2007 № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена.

Крім того, у Рішенні від 22.05.2018 № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII (далі також - Закон № 1788-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Зі змісту даної норми Закону вбачається, що законодавець уповноважив Кабінет Міністрів України визначати перелік робіт, посад у закладах й установах охорони здоров`я, виконання яких зараховується до спеціального стажу, необхідного для набуття права на призначання пенсії за вислугу років за пунктом «е» статті 55 Закону № 1788- XII.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №523/3915/17.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі також - Перелік № 909).

У розділі 2 «Охорона здоров`я» Переліку № 909 визначено, що робота на посадах лікарів та середнього медичного персоналу у санаторно-курортних закладах дає право на пенсію за вислугу років.

У примітці №2 до вказаного Переліку зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Статтею 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що заклад охорони здоров`я - це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

З метою забезпечення державної політики щодо створення та функціонування закладів охорони здоров`я і заняття медичною і фармацевтичною діяльністю, наказом Міністерства охорони здоров`я України № 385 затверджено Перелік закладів охорони здоров`я, відповідно до якого до закладів охорони здоров`я належать, зокрема, лікувально-профілактичні заклади, у тому числі санаторно-курортні заклади, до яких віднесено санаторії-профілакторії.

З огляду на викладене, Закон України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» не ставить віднесення закладів до закладів охорони здоров`я у залежність від визначення форми їх власності, як і Перелік № 909 не ставить право на зарахування стажу, який дає право на пенсію за вислугою років, у залежність від форми власності закладу охорони здоров`я, визначеного цим Переліком.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача є трудова книжка.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду справа від 22.04.2020 року у справі №440/1757/19 (адміністративне провадження №К/9901/35395/19).

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, позивач працював у Міжколгоспному санаторії "Дружба" з 15.05.1990 по 31.08.1993 на посадах лікаря (ординатора, лікаря по апітерапії, терапевта, кардіолога).

Відтак суд вважає безпідставним незарахування відповідачем до стажу, який дає право позивачу на виплату грошової допомоги періоду роботи у Міжколгоспному санаторії "Дружба" з 15.05.1990 по 31.08.1993 на посадах лікаря, а тому відмова відповідача у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з мотивів відсутності у пенсійного фонду інформації про перетворення Міжколгоспного санаторію "Дружба" в ТОВ "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Дружба" та неврахування цього періоду до стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", є протиправною.

Разом із тим, відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Крім того, відповідно до пункту 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Як встановлено судом, з урахуванням періоду роботи ОСОБА_1 з 15.05.1990 по 31.08.1993 на посадах лікаря (ординатора, лікаря по апітерапії, терапевта, кардіолога) у Міжколгоспному санаторії "Дружба" з 15.05.1990 по 31.08.1993, у позивача наявний стаж на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". До призначення пенсії за віком позивач не отримував будь-яку пенсію, а відтак суд вважає, що позивач має право на нарахування та виплату грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому слід врахувати, що органи Пенсійного фонду уповноважені, зокрема, статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відтак, позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

З приводу посилання Головного управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на те, що воно не є належним відповідачем у даній справі оскільки пенсію позивачеві призначено за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області рішенням №40, суд вказує наступне.

Суд погоджується з твердженням відповідача про те, що суттєвою умовою для правильного вирішення спору є визначення органу, яким саме було прийнято спірні рішення, вчинені дії або допущена бездіяльність, та яким саме суб`єктом порушено право особи, що звернулася з позовом.

Натомість рішення №40 про призначення пенсії позивачеві, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, не є предметом спору у даному провадження, що виключає наявність підстав для залучення до участі у справі цього головного управління як відповідача. Предметом спору у цій справі є відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже здійснені позивачем судові витрати на сплату судового збору у сумі 1211,20 грн. (а.с.16) слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.132, 134, 139, 243-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, оформлену листом від 02.09.2024 р. №7933-7880/К-02/8-1100/24 у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти його місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати (судовий збір) у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Повне судове рішення виготовлене 27 січня 2025 року.

Найменування та реквізити сторін:

- позовач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

- відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7 а, ).

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. ДЕГТЯРЬОВА