Справа № 460/10756/24
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2025 року м. Рівне №460/10756/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.06.2022 по 31.08.2024, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити, ОСОБА_1 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, за період з 30.06.2022 по 31.08.2024, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100;

-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити ОСОБА_1 компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.08.2024 у справі №460/23791/23 відповідачем 31.08.2024 виплачено перерахунок грошового забезпечення в розмірі 149594,36 грн. Відтак, існують правові підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 30.06.2022 по 31.08.2024.

Ухвалою суду від 18.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог. Зазначив, що рішенням від 26.09.2024 року у справі № 460/6988/24 (набрало законної сили 29.10.2024 року) вже задоволено право позивача на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 30.06.2022 по 18.01.2023 в сумі 139117,07 грн. Тобто, в межах адміністративної справи № 460/6988/24 позивачем вже реалізовано право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Звертаючись до суду із цим позовом позивач повторно бажає реалізувати таке право та отримати середній заробіток за час затримки виплати донарахованої суми. З огляду на те, що середній заробіток за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, такою своєрідною санкцією за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника, відповідач вважає неприпустимим повторне застосування такої санкції. Незважаючи на донарахування суми грошового забезпечення, як зазначалося раніше рішенням від 26.09.2024 року у справі № 460/6988/24 (набрало законної сили 29.10.2024 року) вже задоволено право позивача на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 30.06.2022 по 18.01.2023 в сумі 139117,07 грн. Також необхідно враховувати, що хронологія подій у цьому спорі вказує на пасивну поведінку позивача щодо відновлення своїх прав на отримання належних їй сум при звільненні. Вказане хоч і не звільняє відповідача від відповідальності за невчасний розрахунок, проте, не є підставою для подвійного застосування фінансових санкцій у вигляді сплати середнього заробітку за один і той самий період та за один і той же вид виплати. На підставі описаного вище, нема підстав для здійснення виплатити ОСОБА_1 середнього заробітку за час розрахунку при звільненні, - період з 30.06.2022 року по 31.08.2024, оскільки позивачем вже реалізовано право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 з січня 2016 року по червень 2022 року проходив військову службу в структурних підрозділах ІНФОРМАЦІЯ_1 та підрозділах, які перебувають на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується витягом із послужного списку.

З червня 2018 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до рішення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26.07.2022 №248/3356 військова частина НОМЕР_1 з 01.08.2022 знята з фінансового забезпечення з ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно грошового атестата №1429, виданого відповідачем, розрахунки з позивачем по всім складовим грошового забезпечення проведені до 30.06.2022.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 у справі №460/23791/23 позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, задоволено повністю:

визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 30.06.2022, суми грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2021 роки та суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2021 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01 січня календарного року та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08 2017;

зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 30.06.2022 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022 та множенням на вiдповiдний тарифний коефiцiєнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017, з урахуванням раніше виплачених сум;

зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2020 - 2022 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за вiйськовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017, з урахуванням раніше виплачених сум;

зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 - 2021 роки в розмiрi окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, на 01.01.2021 та множенням на відповiдний тарифний коефiцiєнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення набрало законної сили 28.08.2024.

На виконання вказаного судового рішення відповідачем 31.08.2024 здійснено позивачу виплату перерахунок грошового забезпечення.

Ці обставини підтверджуються виписками по картковому рахунку ОСОБА_1 від 31.08.2024.

Крім того, судом також встановлено що ОСОБА_1 звертався з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період 30.06.2022 по 08.06.2024, номер справи №460/6988/24. Рішенням суду від 26.09.2024, яке набрало законної сили, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні період з 30.06.2022 по 18.01.2023 в сумі 139117,07 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, але за період не більше ніж за шість місяців.

Як видно, стаття 116 КЗпП оперує поняттям всі суми, що належать працівнику, а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Проте ст. 117 КЗпП України не передбачає виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні окремо по кожній із виплат, які належать працівнику на день звільнення.

З вказаного суд робить висновок, що підприємство, установа, організація повинні одноразово виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, не залежно від кількості здійснених виплат, які виплачуються звільненому працівникові з затримкою.

Вирішуючи справу по суті спору суд погоджується з доводами відповідача, наведеними у відзиві на позов, що ОСОБА_1 вже використав своє право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, але не більше як за шість місяців поданням та вирішенням на його користь позову в справі №460/6988/24. Так, як вбачається з рішення Рівненського окружного адміністративного суду сума середнього заробітку, що підлягає до відшкодуванню, вирахувана шляхом множення середньоденного заробітку (740,75 грн.) на число календарних днів за період з 30.06.2022 по 18.01.2023, становить 139117,07 грн.

Тобто як зазначено, в межах адміністративної справи № 460/6988/24 позивачем вже реалізовано право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Звертаючись до суду із цим позовом позивач повторно бажає реалізувати таке право та отримати середній заробіток за час затримки виплати донарахованої суми.

З огляду на те, що середній заробіток за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, своєрідною санкцією за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника, суд вважає неприпустимим повторне застосування такої санкції. Незважаючи на донарахування суми грошового забезпечення, як зазначалося раніше рішенням від 26.09.2024 року у справі № 460/6988/24 набрало законної сили 29.10.2024 року) вже задоволено право позивача на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 30.06.2022 по 18.01.2023 в сумі 139117, 07 грн.

Таким чином, підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 30.06.2022, суми грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2021 роки та суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2021 роки, на думку суду є необґрунтованими.

За наведеного суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 вже використав своє право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин, оцінюючи надані сторонами у справі докази у сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідачем доведено необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 27 січня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Суддя С.М. Дуляницька