Справа № 160/1620/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

27 січня 2025 року Справа 160/1620/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Олійник В.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до відповідача-1: військової частини НОМЕР_1 , відповідача-2: військової частини НОМЕР_2 , відповідача-3: військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

22 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача-1: військової частини НОМЕР_1 , відповідача-2: військової частини НОМЕР_2 , відповідача-3: військової частини НОМЕР_3 , в якій просить:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 щодо виплати суми індексації грошового забезпечення за період з 27 квітня 2016 року по 22 червня 2016 року без врахування базового місяця для розрахунку споживчих цін - січень 2008 року;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо виплати суми індексації грошового забезпечення за період з 23 червня 2016 року по 22 серпня 2017 року без врахування базового місяця для розрахунку споживчих цін - січень 2008 року;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплати суми індексації грошового забезпечення за період з 23 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року без врахування базового місяця для розрахунку споживчих цін - січень 2008 року;

виплатити в повному обсязі суми індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 30.09.2024 року без врахування базового місяця для обчислення споживчих цін - березень 2018 року із застосування абзаців 4,5,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;

зобов`язати військову частина НОМЕР_3 здійснити розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 27 квітня 2016 року по 22 червня 2016 року із застосуванням базового місяця для обчислення споживчих цін - січень 2008 року;

зобов`язати військову частина НОМЕР_2 здійснити розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 23 червня 2016 року по 22 серпня 2017 року із застосуванням базового місяця для обчислення споживчих цін - січень 2008 року;

зобов`язати військову частина НОМЕР_1 здійснити розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 23 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця для обчислення споживчих цін - січень 2008 року;

здійснити розрахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 30.09.2024 року без врахування базового місяця для обчислення споживчих цін - березень 2018 року із застосування абзаців 4,5,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи №160/1620/25 від 22 січня 2025 року для розгляду судової справи визначено суддю Олійника В.М.

Відповідно до підпунктів 3 та 6 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України, та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Однак, позовна заява подана без додержання вимог статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає залишенню без руху, у зв`язку з наступним.

Судом встановлено, що при поданні позовної заяви позивачем не подано заяву про поновлення строку звернення до суду.

Щодо строку звернення з позовною заявою до суду, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

У практиці Верховного Суду, а саме в постанові від 31.03.2021 року у справі №240/12017/19, сформовано наступні висновки щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, зокрема щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України у спорах цієї категорії.

Так, у згаданому рішенні зазначено наступне:

« 1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Відтак, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що отримання позивачем листа відповідача від 08.11.2019 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 5 років після отримання пенсії за серпень 2014 року»

ОСОБА_1 в позовній заяві просить суд:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 щодо виплати суми індексації грошового забезпечення за період з 27 квітня 2016 року по 22 червня 2016 року без врахування базового місяця для розрахунку споживчих цін - січень 2008 року;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо виплати суми індексації грошового забезпечення за період з 23 червня 2016 року по 22 серпня 2017 року без врахування базового місяця для розрахунку споживчих цін - січень 2008 року;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплати суми індексації грошового забезпечення за період з 23 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року без врахування базового місяця для розрахунку споживчих цін - січень 2008 року;

виплатити в повному обсязі суми індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 30.09.2024 року без врахування базового місяця для обчислення споживчих цін - березень 2018 року із застосування абзаців 4,5,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;

зобов`язати військову частина НОМЕР_3 здійснити розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 27 квітня 2016 року по 22 червня 2016 року із застосуванням базового місяця для обчислення споживчих цін - січень 2008 року;

зобов`язати військову частина НОМЕР_2 здійснити розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 23 червня 2016 року по 22 серпня 2017 року із застосуванням базового місяця для обчислення споживчих цін - січень 2008 року;

зобов`язати військову частина НОМЕР_1 здійснити розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 23 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця для обчислення споживчих цін - січень 2008 року;

здійснити розрахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 30.09.2024 року без врахування базового місяця для обчислення споживчих цін - березень 2018 року із застосування абзаців 4,5,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Суд звертає увагу, що з проханням нарахувати та виплати індексації грошового забезпечення починаючи з 27 квітня 2016 року по 22 червня 2016 року, з 23 червня 2016 року по 22 серпня 2017 року, з 23 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року та починаючи з 01.03.2018 року по дату звільнення позивач звернувся до відповідачів лише 22 листопада 2024 року.

Суд зазначає, що отримання позивачем листів відповідачів у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку (Постанова Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі №380/14933/22.

Відповідно до частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Таким чином, ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду.

Частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Крім того, суд також враховує наступне.

Приписами частин 1 та 2 статті 233 КЗпП України у редакції, чинній до 19.07.2022 року, передбачалося, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом №2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022 року, внесено зміни до деяких законодавчих актів України, у тому числі до КЗпП України, і відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.233 КЗпП України (у редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом №2352-IX) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

За змістом статті 234 КЗпП України (у редакції, викладеній згідно із Законом №2352-IX), у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Суд враховує, що грошове забезпечення охоплюється поняттями «заробітна плата» і «оплата праці».

Водночас КАС України не містить норм, які б передбачали строк звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення недоотриманої/заборгованої заробітної плати/винагороди, тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає ст.233 КЗпП України, яка містить спеціальні для окреслених правовідносин норми, які встановлюють строк звернення до суду за захистом порушеного в матеріальному аспекті права на оплату праці.

Із набранням 19.07.2022 року чинності Законом №2352-ІХ, частини 1 та 2 ст.233 КЗпП України діють у новій редакції, й аналізуючи положення цієї статті у часових межах існування її юридичних норм (тобто як у її редакції, чинній до 19.07.2022 року, так і в чинній її редакції) у зіставленні з нормами п.1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, згідно із якими під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, необхідно зазначити таке:

- норми ч.5 ст.122 КАС України є загальними нормами для правовідносин з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, відносно норм іншого закону, які встановлюють інший строк звернення до суду у спорах, що виникають з цих правовідносин (публічної служби);

- стаття 122 КАС України, зокрема ч.5 цієї статті, не містить норм, які б регулювали порядок звернення осіб, які перебували (перебувають) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці;

- строк звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення заробітної плати (якою за своєю правовою природою є індексація грошового забезпечення) визначений у ст.233 КЗпП України, норми якої є для цих (спірних) правовідносин спеціальними відносно приписів ч.5 ст.122 КАС України, які є загальними і з них не можна прямо зробити висновок стосовно строків звернення до суду для захисту права на заробітну плату;

- з 19.07.2022 року для звернення з таким позовом, як цей, до адміністративного суду передбачено тримісячний строк (ч.1 ст.233 КЗпП України), відлік якого треба починати з 19.07.2022 року, тобто з дати набрання чинності Законом №2352-ІХ;

- відтак тримісячний строк для звернення з цим позовом до адміністративного суду завершився 19.10.2022 року, проте на підставі п.1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України був продовжений до 30.06.2023 року.

З приводу «продовженого» строку до 30.06.2023 року для звернення до суду, то зважаючи на доводи сторін у цій частині необхідно зазначити, що карантин на всій території України був установлений Постановою КМУ №211, за пунктом 1 якої (у первинній редакції) карантинні обмеження були запроваджені з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року.

З того часу дія карантину безперервно і неодноразово продовжувалася; згідно з Постановою КМУ №651 карантин припинив дію з 30.06.2023 року.

У пункті 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України йдеться саме про продовження строків, визначених ст.233 КЗпП України, й у вимірі обставин цієї справи це має означати, що строки для звернення до суду, які передбачені у ст.233 КЗпП України, були продовжені на строк дії карантину. Тобто якщо під час дії карантину на всій території України існували чи виникли підстави (з якими пов`язується відлік строку) для звернення до суду за вирішенням трудового спору, то строк на це звернення не обмежувався строками, які визначені у ст.233 КЗпП України, а продовжувався на строк дії карантину. З припиненням дії карантину, якщо строк, установлений у ст.233 КЗпП України, був «прив`язаний» до нього, закінчується і строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору. Для його поновлення, як умову для відкриття провадження у справі, заявник має пояснити, обґрунтувати причини його пропуску.

Як уже зазначалось вище, позивач звернувся до суду 22.01.2024 року, тобто вже після того, як Уряд припинив дію карантину на всій території України.

Відлік тримісячного строку для звернення з цим позовом до адміністративного суду почався 19.07.2022 року і мав би закінчитися 19.10.2022 року, якби не положення п.1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, на підставі яких цей строк був продовжений до 30.06.2023 року.

Протягом усього цього періоду (з 19.07.2022 року до 30.06.2023 року) позивач мав право - у межах строку - звернутися до суду з позовом щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення за спірні періоди включно по цей період.

При цьому, суд звертає увагу, що продовження дії карантину до 30.06.2023 року відбулося на підставі Постанови КМУ від 25.04.2023 року №383, тож на дату прийняття цієї Постанови позивач мав знати, що строк для звернення до адміністративного суду за захистом права на оплату праці продовжений ще на два місяці.

На думку суду, цього строку, в доповнення до періоду, що минув, було достатньо для того, щоб своєчасно звернутися до суду з цим позовом.

Аналогічного підходу дотримувався Верховний Суд в ухвалах від 29.11.2023 року в справі №990/233/23 та від 07.12.2023 року у справі №990/242/23.

З наведеного вбачається, що з огляду на норми статті 122 КАС України та статті 233 КЗпП України, позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність залишення позовної заяви без руху.

З метою забезпечення доступу до правосуддя, на виконання вищевказаних вимог частини 1 статті 123 та частини 6 статті 161 КАС України, суд вважає за необхідне надати позивачеві можливість подати обґрунтовану заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом із зазначенням інших обставин, які об`єктивно унеможливлювали реалізацію позивачем права щодо своєчасного звернення до суду та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку.

Щодо неналежної якості позовної заяви та додатків до неї для суду та сторін.

Відповідно до частини 2 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд звертає увагу на неналежну якість примірників позовної заяви та додатків до них, які неможливо прочитати.

Для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 необхідно надати до суду примірники позовної заяви та додатки до неї для суду та сторін належної якості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Керуючись статтями 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача-1: військової частини НОМЕР_1 , відповідача-2: військової частини НОМЕР_2 , відповідача-3: військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Встановити позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з моменту отримання даної ухвали.

Для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 необхідно:

- надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом з зазначенням обставин та наданням належних доказів на підтвердження поважності причин його пропуску;

- надати до суду примірники позовної заяви та додатки до неї для суду та сторін належної якості.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та не оскаржується.

Суддя В.М. Олійник