Справа № 480/5010/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 р. Справа № 480/5010/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук) від 07.10.2024 року по справі № 480/5010/24

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, Державної судової адміністрації

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, Державна судова адміністрація України, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 жовтня 2021 по 30 червня 2022 року та з 01 березня 2024 року по 31 травня 2024 року (у тому числі оплачуваної відпустки з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу), без урахування доплати за вислугу років у розмірі 20 відсотків від посадового окладу як такому, що має стаж роботи на посаді судді більше 5 років, за період з 01 жовтня 2021 по 30 червня 2022 року та щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу як такому, що має стаж роботи на посаді судді більше 10 років, за період з 01 березня 2024 року по 31 травня 2024 року.

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області нарахувати та виплатити судді Середино-Будського районного суду Сумської області ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків від посадового окладу як такому, що має стаж роботи на посаді судді більше 5 років, за період з 01 жовтня 2021 по 30 червня 2022 року та щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу як такому, що має стаж роботи на посаді судді більше 10 років, за період з 01 березня 2024 року по 31 травня 2024 року з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, подати у 10-ти денний строк звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 жовтня 2021 по 30 червня 2022 року та з 01 березня 2024 року по 31 травня 2024 року, без урахування доплати за вислугу років у розмірі 20 відсотків від посадового окладу як такому, що має стаж роботи на посаді судді більше 5 років, за період з 01 жовтня 2021 по 30 червня 2022 року та щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу як такому, що має стаж роботи на посаді судді більше 10 років, за період з 01 березня 2024 року по 31 травня 2024 року.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату суддівської винагороди з урахуванням доплати за вислугу років у розмірі 20 відсотків від посадового окладу за період з 01 жовтня 2021 по 30 червня 2022 року та доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу за період з 01 березня 2024 року по 31 травня 2024 року з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю-відмовлено.

Відповідач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що ТУ ДСА в Сумській області здійснює всі нарахування і виплати лише у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. Причиною можливої невиплати судді суддівської винагороди в повному обсязі протягом спірного періоду може бути недостатність виділених відповідачу коштів (бюджетних асигнувань) на ці потреби. Частиною 3 ст. 135 Закону № 1402-VIII встановлено, що розрахунковою величиною базових розмірів посадового окладу є прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Законом № 1928-ІХ запроваджено розрахункову величину для визначення базового розміру посадового окладу судді, яка складає 2102 грн. Таким чином, з прийняттям Законом № 1928-ІХ зміни зазнав не розмір суддівської винагороди, а розрахункова величина. Закон № 1928-ІХ, яким визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2021-2024 роки у розмірі 2102 грн. є чинним, не конституційним не визнавався та не скасовувався. Отже, відповідач вказує, що він як розпорядник коштів нижчого рівня не має правових підстав для самостійного нарахування та визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2021 поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень передбачених Законом № 1928-ІХ, та встановлених Законами України "Про Державний бюджет України" на 2021-2024 роки.

Позивач та відповідач - Державна судова адміністрація України, своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 19.10.2016 року ОСОБА_1 зараховано до штату Середино-Будського районного суду Сумської області з посадовим окладом згідно зі штатним розписом.

Наказом голови Середино-Будського районного суду Сумської області №6/к від 08.11.2018 року Про перерахунок стажу роботи на посаді судді та встановлення щомісячної доплати за вислугу років ОСОБА_1 позивачу як такому, що має стаж роботи більше 3 років, встановлено щомісячну доплату з 05.08.2018 року по 18.10.2018 року за вислугу років в розмірі 15 відсотків посадового окладу, а з 19.10.2018 року встановлено щомісячну доплату в розмірі 20 відсотків посадового окладу, як такому, що має стаж роботи більше 5 років.

З 29.09.2021 виплата позивачу доплати за вислугу років була припинена з 29.09.2021 року.

У листі від 03.10.2021 № 04-2156/21 відповідач, посилаючись на те, що судді, що не здійснюють повноваження, не мають право на отримання доплат до посадового окладу до моменту приведення положень Закону № 1402-VIII у відповідність із рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 110р/2018 просив до 16.00 01.10.2021 р. надіслати накази про скасування доплат суддям, які не здійснюють повноваження.

З 29.09.2023 року стаж роботи позивача на посаді судді становив вже більше 10 років, що надало право на отримання доплати в розмірі 30 відсотків посадового окладу. У зв`язку з цим, наказом голови Середино-Будського районного суду Сумської області № 2/к від 16.10.2023 Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років ОСОБА_1 позивачу встановлено відповідну щомісячну доплату.

Однак виплату щомісячної доплати в розмірі 30 відсотків посадового окладу так і не здійснено.

Листом від 29.11.2023р. за вих. № 04-3586/23 відповідач повернув без виконання вказаних вище наказ від 16.10.2023 р. № 2/к з посиланням на позицію головного розпорядника коштів щодо того, що судді, які не здійснюють повноваження, не мають право на отримання доплат до посадового окладу до моменту приведення положень Закону України Про судоустрій і статус суддів № 1402-VIII у відповідність із рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 110р/2018.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій Територіального управління Державної судової адміністрації України у Сумській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди (у тому числі оплачуваної відпустки з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу), без урахування доплати за вислугу років у розмірі 20 відсотків від посадового окладу як такому, що має стаж роботи на посаді судді більше 5 років, за період з 01 жовтня 2021 по 30 червня 2022 року та щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу як такому, що має стаж роботи на посаді судді більше 10 років, за період з 01 березня 2024 року по 31 травня 2024 року. З метою належного та ефективного відновлення порушеного права позивачки зобов`язав відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату суддівської винагороди з урахуванням доплати за вислугу років у розмірі 20 відсотків від посадового окладу за період з 01 жовтня 2021 по 30 червня 2022 року та доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу за період з 01 березня 2024 року по 31 травня 2024 року з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зміст ст. 135 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 1402-VIII) визначає, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Згідно п.17 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 20 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" (Закон № 1401-VIII), оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.

Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Відповідно до п. 22 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону "Про судоустрій і статус суддів" (чинного до 01 січня 2020 року) право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

Пунктом 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону "Про судоустрій і статус суддів" (чинного до 01 січня 2020 року) визначено що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

На підставі пп. 16 п.1 розділу I Закону України від 16 жовтня 2019 року № 193-IX "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" (далі - Закон № 193-IX) виключено пункти 22 і 23 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII.

Відповідно до частин 1-3 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI, в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд") суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Частинами 5, 7 статті 133 Закону "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Відповідно до ч. 10 ст. 133 Закону "Про судоустрій і статус суддів" суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частин третьої, десятої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ, зокрема, за якими суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Із змісту пп. 3.4 Рішення Конституційного Суду України видно, що питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється Законом № 2453-VI у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ, а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначається Законом № 1402-VIII.

Крім того, Рішенням Конституційного Суду України встановлено, що випадки нездійснення правосуддя поділяються на дві категорії. До першої категорії належать випадки, коли нездійснення правосуддя обумовлене поведінкою самого судді, зокрема відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя. Друга категорія охоплює випадки, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою. Наприклад, згідно із Законом № 1402-VIII нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та із неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду (частина перша статті 55); з обов`язковим проходженням підготовки для підтримання кваліфікації у Національній школі суддів України (частина восьма статті 56, частини перша, друга статті 89); з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді (частина третя статті 82, частини шоста, сьома статті 147).

Конституційний Суд України зробив висновок, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення ч.10 ст.133 Закону № 2453-VI у редакції № 192-VІІІ, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.

Суд зазначає, що застосований законодавцем у положенні ч. 10 ст. 133 Закону "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону № 192-VІІІ підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та помірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.

Отже, суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018 (4062/15).

Рада суддів України у рішенні від 03 вересня 2021 року № 35 наголосила, що будь-які обмеження виплат доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя з незалежних від них підстав, є недопустимими та такими, що суперечать Конституції України та Рішенню Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018. В контексті питання виплати доплат таким суддям, дії Територіальних управлінь ДСА, судів, які здійснюють функції розпорядників бюджетних коштів, щодо припинення виплати доплат (а також намагання повернути вже виплачені доплати) суддям, що не здійснюють повноваження з незалежних від них причин, так само як і висновки щодо відсутності підстав для виплати доплат до посадового окладу таким суддям, здійснені органами Державної аудиторської служби України під час проведення ревізій фінансово-господарської діяльності ТУ ДСА України в різних областях та судах, свідчать про порушення гарантій незалежності суддів у виді матеріального забезпечення, що впливає на незалежність судді, та є протиправними та недопустимими. Крім того, припинення виплат зазначених вище доплат у 2021 році свідчить про порушення принципу "юридичної визначеності" та принципу "належного урядування".

Аналогічна позиція щодо необхідності здійснення доплат суддям, які не здійснюють повноваження з незалежних від них причин, була викладена і в рішенні Ради суддів України від 19 квітня 2019 року № 21.

Суд зазначає, що положення ч. 10 ст. 133 Закону "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, які Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року за № 11-р/2018 визнані неконституційними, були тотожними за змістом положенням ч.10 ст.135 Закону "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII.

Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 120/1655/21-а дійшов висновку, що з набранням чинності законами № 1401-VIII, № 1402-VIII призначення на посаду судді (вперше) здійснюється безстроково, водночас призначення на посаду судді безстроково суддів, яких до того було призначено на посади в межах п`ятирічного строку (відповідно до раніше чинного правового регулювання цих правовідносин), поставлено у залежність від результатів кваліфікаційного оцінювання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у вказаній постанові, необхідним у даній категорії справи є з`ясування обставин, які зумовили припинення виплати суддям надбавок до посадового окладу: зупинення щодо кваліфікаційного оцінювання й відсторонення на цій підставі від здійснення правосуддя (відповідно до ч.5 ст.86 Закону № 1402-VIII); закінчення п`ятирічного строку повноважень на посаді судді чи поява іншої (обставини, з якою Рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018 пов`язує неконституційність позбавлення надбавок до посадового окладу судді.

Таким чином, від чіткої відповіді на питання щодо причин, які зумовили припинення виплати надбавок до посадового окладу, і залежить правильне вирішення спору.

Судовим розглядом встановлено, що позивач обіймає посаду судді в Середино-Будському районному суді Сумської області, але не здійснює правосуддя з 29.09.2021, у зв`язку із закінченням строку повноважень (у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень на посаді судді).

Водночас, позивач вказує, що рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 15.01.2024 його визнано таким, що відповідає займаній посаді. Позивач вказує, що не здійснює правосуддя з незалежних від нього причин, не був і не є притягнутим до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя.

Отже, з урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що оскільки суддя Середино-Будського районного суду Сумської області ОСОБА_1 в спірний період не здійснював правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, з огляду на висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 04.12.2018 № 11-р/2018, та правову позицію Ради суддів України, викладену у рішенні від 19.04.2019 № 21, позивач мав право на отримання доплати до посадового окладу за вислугу років.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій Територіального управління Державної судової адміністрації України у Сумській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 жовтня 2021 по 30 червня 2022 року та з 01 березня 2024 року по 31 травня 2024 року, без урахування доплати за вислугу років у розмірі 20 відсотків від посадового окладу як такому, що має стаж роботи на посаді судді більше 5 років, за період з 01 жовтня 2021 по 30 червня 2022 року та щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу як такому, що має стаж роботи на посаді судді більше 10 років, за період з 01 березня 2024 року по 31 травня 2024 року.

Таким чином, з метою належного та ефективного відновлення порушеного права позивача, слід зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату суддівської винагороди з урахуванням доплати за вислугу років у розмірі 20 відсотків від посадового окладу за період з 01 жовтня 2021 по 30 червня 2022 року та доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу за період з 01 березня 2024 року по 31 травня 2024 року з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до правильності обрахунку розміру посадового окладу судді, водночас колегія суддів зазначає, що це питання не є спірним в межах розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Ураховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду цієї справи рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, тому відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 по справі № 480/5010/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов