Справа № 620/11864/24
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2025-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року м. Чернігів Справа № 620/11864/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участі секретаря Коропець І.І.,

представника відповідача Лобана Д.В.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:

-визнати протиправним та скасувати наказ 02.02.2023 № 81 прийнятий за результатами службового розслідування (акт № 81 від 02.02.2024) за підсумками якого ОСОБА_1 було притягнуто до дисціплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «догана»;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошове забезпечення (в тому числі премію та додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану») за період 01.01.2024 по 05.02.2024.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 23.09.2023 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.Відповідачем надано відзив на позов в якому заперечує проти задоволення позову з підстав, що позивач 30.12.2023 о 7.00 год не прибув до місця збору для відправки до військової частини НОМЕР_2 . З пояснень ОСОБА_1 причиною неявки за місцем збору для відправки до військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження служби та відсутності за місцем попередньої служби являється те, що він потрапив до лікарні, однак своїми діями останній порушив вимоги статті 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Вказує, що позивач пропустив строк звернення до суду.

Позивачем подана відповідь на відзив, в якій вказує, що у нього відбулось загострення захворювання хронічної вертебногенної попереково-крижової радикулопатії, порушення функції ходи, що супроводжувався больовими відчуттями та фізичними обмеженнями, а тому з метою збереження свого здоров`я позивач невідкладно приступив до лікування в медичному закладі.

Ухвалою суду від 21.11.2024 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального провадження, призначено підготовче засідання на 14.00 год 11.12.2024.

Ухвалою суду від 19.12.2024 виправлено описки, допущені в ухвалах Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 та від 21.11.2024 у справі № 620/11864/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, а саме вважати вірним номер оскаржуваного наказу від 02.02.2023 - № 46.Ухвалою суду від 19.12.2024 без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено позивачу строк звернення до суду; закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.00 год 13.01.2025.

Представник позивача про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі; у попередньому судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив на позов.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити позивачу в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд враховує таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проходить службу з 25.02.2022, за призовом під час мобілізації, зокрема, з 11.10.2023 у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія електрика 2 мінометного взводу мінометної батареї.

Позивач самостійно звернувся 29.12.2023 для консультації до КНП «Чернігівська міська лікарня №2» Чернігівської міської ради, де йому було рекомендовано стаціонарне лікування в плановому порядку, що підтверджується довідкою вказаного медичного закладу від 29.12.2023 (а.с. 15).

В період з 30.12.2023 по 31.12.2023 позивач проводив час на власний розсуд.

31.12.2023 о 15.10 год позивач через додаток Сигнал в телефоні надіслав до Військової частини НОМЕР_1 довідку з КНП «Чернігівська міська лікарня №2» Чернігівської міської ради від 29.12.2024 про звернення до вказаного медичного закладу, в якій зазначено про рекомендоване планове стаціонарне лікування.

з 01.01.2024 по 05.02.2024 знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у КНП «Чернігівська міська лікарня №2» Чернігівської міської ради з діагнозом хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія з вираженим больовим, м`язово-тонічним та корінцевим 1,5 синдромами, вегетативно-іритативним синдромом, вираженими статико-динамічними порушеннями в стадії загострення (а.с.16-17, 21-22).

02.01.2024 позивачем були надіслані відповідачу через додаток Сигнал також лікарняні довідки, як зазначено в акті службового розслідування №81.

Судом також встановлено, що 06.02.2024 позивач повернувся до Військової частини НОМЕР_1 .

З метою встановлення причин та умов відсутності на місці служби військовослужбовця наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2023 №516 «Про призначення службового розслідування» призначено службове розслідування відносно неприбуття до місця збору до відправки до Військової частини НОМЕР_2 старшого сержанта ОСОБА_1 , водія електрика 2 мінометного взводу мінометної батареї (а.с.70).

Згідно акту службового розслідування №81 встановлено, що старший сержант ОСОБА_1 , водій електрик 2 мінометного взводу мінометної батареї служби з 30.12.2023 знаходиться на самовільному лікуванні, без оформлення документів, згідно установлених норм, що свідчить про порушення статті 65 Конституції України, Статей 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (а.с.66-68).

Результати службового розслідування за фактом неприбуття до місця збору до відправки до Військової частини НОМЕР_2 старшого сержанта ОСОБА_1 , водія електрика 2 мінометного взводу мінометної батареї оформлені наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.02.2023 №46 (а.с.88). Згідно пункту 2 вказаного наказу наказано за порушення статей 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на старшого сержанта ОСОБА_1 , водія електрика 2 мінометного взводу мінометної батареї накласти дисциплінарне стягнення «догана»; не нараховувати додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та премію, передбачену наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 в повному обсязі (а.с.88).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.02.2024 №459 внесено зміни до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.02.2023 №46 шляхом зазначення вірного року наказу 2024 (а.с. 184).

У зв`язку з даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.03.2024 внесені відомості за №0000311 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України (а.с. 180).

Вважаючи оскаржуваний наказ командира Військової частини НОМЕР_1 протиправним позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Дисциплінарний статут Збройних Сил України (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно зі статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Статтею 83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до статті 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. У кожному випадку вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень вимог Закону України «Про запобігання корупції» з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

Відповідно до статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Відповідно до пункту 1 розділу 2 Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371 (далі - Порядок № 608) службове розслідування може призначатися у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; - невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; - неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; - дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; - втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; - порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; - недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; - внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; - повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; - скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Згідно з пункту 3 розділу 2 Порядку, службове розслідування проводиться для встановлення: - неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; - причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; - порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; - причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Відповідно до вимог п. 1 Розділу 3 Порядку № 608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Відповідно до вимог п. 3 Розділу 3 Порядку № 608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Норми пункту 13, 14 Розділу 3 Порядку № 608 передбачають, що службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Згідно з пунктами 1, 5, 6 Розділу V Порядку № 608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, Розділу VІ Порядку № 608, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

На військовослужбовців, за змістом статті 48 Дисциплінарного статуту, можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема, догана.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).

Відповідно до статей 18-19 Статуту військовослужбовці перебувають під захистом держави і мають усю повноту прав і свобод, закріплених Конституцією України.

Держава гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей соціальний і правовий захист відповідно до законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Згідно статті 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Статтею 58 Статуту встановлено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою, зокрема, за збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за додержання принципів соціальної справедливості.

Згідно статті 87 Статуту начальник медичної служби бригади відповідає за організацію та проведення лікувально-профілактичних, санітарно-гігієнічних і протиепідемічних заходів у бригаді, своєчасне надання необхідної медичної допомоги травмованим (пораненим) та хворим.

На доповнення вимог, викладених у статтях 82-84 цього Статуту, начальник медичної служби бригади зобов`язаний, зокрема, організовувати проведення медичних оглядів та обстежень особового складу підрозділів бригади, які не мають у штаті медичних працівників (фахівців); організовувати постійне медичне спостереження за особами з хронічними захворюваннями, надавати командирам підрозділів бригади рекомендації щодо зміцнення їх здоров`я і контролювати їх виконання.

Начальник медичної служби батальйону (дивізіону, окремої роти) - фельдшер відповідає за організацію медичного забезпечення батальйону, проведення профілактичних, санітарно-гігієнічних і протиепідемічних заходів у батальйоні, своєчасне виявлення та надання необхідної медичної допомоги хворим (пораненим, травмованим, отруєним). На доповнення вимог, зазначених у статтях 82-84 цього Статуту, начальник медичної служби батальйону - фельдшер зобов`язаний, зокрема, здійснювати постійний контроль за станом здоров`я та фізичного розвитку військовослужбовців батальйону; брати участь у проведенні медичних оглядів особового складу підрозділів батальйону (стаття 110-2 Статуту).

Статтею 128 Статуту встановлено, що солдат зобов`язаний, зокрема, своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів.

Відповідно до статей 254-255, 257 Статуту військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини.

Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.

Висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової військової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом, - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб. У разі потреби термін звільнення може бути продовжено. Рекомендації лікаря (фельдшера) про часткове або повне звільнення від виконання обов`язків підлягають виконанню посадовими особами.

Згідно статті 260 Статуту на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

Зі змісту акту службового розслідування №81 слідує, що старший сержант ОСОБА_1 , водій електрик 2 мінометного взводу мінометної батареї служби з 30.12.2023 знаходиться на самовільному лікуванні, без оформлення документів, згідно установлених норм, що свідчить про порушення статті 65 Конституції України, Статей 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (а.с.66-68). Згідно пункту 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.02.2023 №46 за порушення статей 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на старшого сержанта ОСОБА_1 , водія електрика 2 мінометного взводу мінометної батареї накладено дисциплінарне стягнення «догана» та наказано не нараховувати додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та премію, передбачену наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 в повному обсязі.

Проте матеріалами справи підтверджено, що позивач самостійно звернувся 29.12.2023 для консультації до КНП «Чернігівська міська лікарня №2» Чернігівської міської ради, де йому було рекомендовано стаціонарне лікування в плановому порядку, що підтверджується довідкою вказаного медичного закладу від 29.12.2023 (а.с. 15).

В період з 30.12.2023 по 31.12.2023 позивач проводив час на власний розсуд.

31.12.2023 о 15.10 год позивач через додаток Сигнал в телефоні надіслав до Військової частини НОМЕР_1 довідку з КНП «Чернігівська міська лікарня №2» Чернігівської міської ради від 29.12.2024 про звернення до вказаного медичного закладу, в якій зазначено про рекомендоване планове стаціонарне лікування.

з 01.01.2024 по 05.02.2024 знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у КНП «Чернігівська міська лікарня №2» Чернігівської міської ради з діагнозом хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія з вираженим больовим, м`язово-тонічним та корінцевим 1,5 синдромами, вегетативно-іритативним синдромом, вираженими статико-динамічними порушеннями в стадії загострення (а.с.16-17, 21-22).

02.01.2024 позивачем були надіслані відповідачу через додаток Сигнал також лікарняні довідки, як зазначено в акті службового розслідування №81.

Судом також встановлено, що 06.02.2024 позивач повернувся до Військової частини НОМЕР_1 .

Отже судом встановлено, що позивач лише з 30.12.2023 по 31.12.2023 самовільно залишив військову частину, а в період з 01.01.2024 по 05.02.2024 знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у КНП «Чернігівська міська лікарня №2» Чернігівської міської ради, проте відповідач не врахував дану обставину під час проведення службового розслідування.

В судовому засіданні представник позивача повідомив, що позивач неодноразову усно звертався до командира стосовна скарг на своє здоров`я, проте командир не вживав заходів щодо направлення його на лікування. Також представник позивача зауважив, що позивач не є кадровим військовослужбовцем, а призваним за мобілізацією, а тому про вимоги Статуту щодо подання командиру письмового рапорту з даного питання не знав.

При розгляді даної справи суд враховує, що згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників).

За таких обставин суд вважає, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 02.02.2024 № 46 «Про результати службового розслідування за фактом неявки за місцем збору для відправки до Військової частини НОМЕР_2 старшого сержанта ОСОБА_1 » підлягає задоволенню за обґрунтованістю.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошове забезпечення (в тому числі премію та додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану») за період 01.01.2024 по 05.02.2024 суд зазначає наступне.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 № 745/32197 (далі Порядок №260, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно пункту 2 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Згідно пункту 9 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Оскільки судом встановлено, що позивач в період з 01.01.2024 по 05.02.2024 знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у КНП «Чернігівська міська лікарня №2» Чернігівської міської ради, а тому позовна вимога підлягає задоволенню шляхом зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період, з 01.01.2024 по 05.02.2024, відповідно до пункту 9 Розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197.

Позовна вимога про нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн не підлягає задоволенню, оскільки згідно вимог пункту 2 розділу XXXIV. Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах: 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;

з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;

з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;

у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;

з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;

у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).

Проте як встановлено судом позивач знаходився на плановому стаціонарному та амбулаторному лікуванні в період, з 01.01.2024 по 05.02.2024 у КНП «Чернігівська міська лікарня №2» Чернігівської міської ради, а тому права на отримання такої додаткової винагороди не має.

Беручи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підстави для розподілу судових витрат згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 02.02.2024 № 46 «Про результати службового розслідування за фактом неявки за місцем збору для відправки до Військової частини НОМЕР_2 старшого сержанта ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період, з 01.01.2024 по 05.02.2024, відповідно до пункту 9 Розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 січня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя В.В. Падій