Справа № 420/29056/24
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2025-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місце знаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 17 вересня 2024 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місце знаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83), в який позивач просить:

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови здійснити помісячний розрахунок, нарахувати та виплатити позивачу на підставі Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати" №2050-111, компенсації за втрату частини пенсії за весь час прострочення у зв`язку з порушенням строків виплати основного розміру пенсії в сумі 106300,32 грн. за період з 01.03.2023 року по 01.05.2024 року (по день з якої розпочалась виплата перерахованої пенсії);

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити помісячний розрахунок, нарахувати та виплатити позивачу на підставі Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати" №2050-111, компенсації за втрату частини пенсії за весь час прострочення, у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії в сумі 106300,32 грн. за період з 01.03.2023 року по 01.05.2024 року (по день, з якого розпочалась виплата перерахованої пенсії);

Також позивач просив зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк подати звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою від 23 вересня 2024 року позивачу поновлено строк звернення до суду та позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, в порядку ч.5 ст. 262 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебуває на обліку ГУПФУ в Одеській області та отримує пенсію по інвалідності на підставі Закону № 2262-ХІІ.

Позивач зазначив, що на виконання рішення суду від 15.01.2024 року по справі № 420/34259/23 тільки в травні 2024 року відповідач здійснив першу виплату перерахованої пенсії, але лише за поточний місяць.

Натомість частину донарахованої пенсії за період з 01.03.2023 року по 29.03.2024 року в порушення зобов`язальної частини рішення суду, відповідачем не було виплачено.

Сума невиплаченої пенсії за цей період складає 106300,43 грн.

На думку позивача, несвоєчасна виплата пенсійної заборгованості свідчить про протиправну бездіяльність відповідача щодо виконання судового рішення, а тому позивач просить стягнути компенсаційні втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Таким чином, позивач вважає, що відповідачем порушено строки виплати нарахованих сум пенсії на виконання рішень суду, чим допущено порушення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови КМУ № 159 від 21.02.2021 року.

Позивач зазначає, що такі доводи узгоджуються з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду по справі № 600/1941/22-а від 24.07.2024 року.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

На виконання ухвали суду Головне управління ПФУ в Одеській області надало копії документів з пенсійної справи позивача (вхід. № ЕС/51989/24 від 10.10.2024 року).

До суду 31.10.2024 року від позивача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких позивач зазначив про рішення Європейського суду з прав людини від 24 жовтня 2024 року у справі «Шемет проти України».

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, судом встановлено таке.

Позивач перебуває на обліку Головного управління ПФУ в Одеській області та отримує пенсію по інвалідності на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII), що підтверджено пенсійним посвідченням.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень суд встановив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 року по справі № 420/34259/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження максимальним розміром пенсії ОСОБА_1 , перерахованої з 01.03.2023 за результатами індексації, проведеної на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2023 з урахуванням індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) у розмірі 1,197, без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду набрало законної сили 15.02.2024 року.

Матеріалами справи підтверджено, що на заяву позивача Головне управління ПФУ в Одеській області надало лист від 30.07.2024 року № 21653-19109/Б-02/8-1500/24, яким повідомило позивачу, що покладені судом зобов`язання виконані у повному обсязі та, зокрема по справі № 420/34259/23 в сумі 106300,32 грн заборгованість буде виплачена після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з Державного бюджету України.

Також повідомлено, що поточна пенсія нараховувалась та виплачувалась своєчасно, законні підстави для компенсації втрати таких доходів відсутні.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст.1 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати № 2050-III від 19 жовтня 2000 року (далі - Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону №2050-III визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі ст.3 Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно з п.1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі, - Порядок №159), компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Статтею 4 Закону №2050-III встановлено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Положення вказаної статті відображені у п.5 Порядку №159.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 21.06.2018 (справа №523/1124/17), від 03.07.2018 (справа № 521/940/17) від 15.04.2019 (справа №727/7818/16-а), 14.04.2021 року (справа № 465/322/17).

Згідно з положеннями статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Таким чином, основною умовою виплати суми компенсації є виплата заборгованості.

Тобто, Закон №2050-III фактично прив`язує виплату компенсації до виплати заборгованості, яка їй передує.

Повертаючись до обставин у цій справі, суд зазначає, що позивачем не заперечується, що на підставі судового рішення пенсійним органом здійснено перерахунок пенсії та виплачується пенсія у перерахованому розмірі своєчасно.

Також відповідачем нараховано доплату і визнано наявність заборгованості з пенсії за період з 01.03.2023 року по 01.05.2024 в розмірі 106300,32 грн. на підставі рішення суду по справі № 420/34259/23. Але вказана заборгованість ще не виплачена позивачу, а отже у відповідача не виникло обов`язку щодо нарахування та виплати компенсації втрати таких доходів, а у позивача не виникло право на отримання такої компенсації.

Враховуючи те, що визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, то суд вважає, що вимоги позивача у цій справі є необґрунтованими і передчасними.

На цій стадії правовідносин між сторонами відсутні підстави для зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії.

Стосовно посилання позивача на висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі № 600/1941/22-а від 24.07.2024 року, суд зазначає, що вказані висновки Верховного Суду не є релевантними до спірних правовідносин, а тому не враховуються судом, оскільки у зазначеній справі суд встановив, що заборгованість по виплаті перерахованої пенсії вже була виплачена, а тому у цій справі суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування та виплати компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

В той же час у розглядаємій справі відсутні докази виплати позивачу заборгованості.

Такий підхід до встановлення обставин також підтверджено ухвалою Верховного Суду від 24.12.2024 року по справі №600/6142/23-а про відмову у відкритті касаційного провадження у справі за подібними спірними правовідносинами.

Також не є релевантними до спірних правовідносин висновки, викладені Європейським судом з прав людини у рішенні від 24.10.2024 року у справі «Шелест проти України», оскільки ця справа стосувалась стверджуваної відсутності розгляду національними судами вимоги заявниці про компенсацію у спорі щодо пенсійних виплат. Заявниця посилалася на пункт 1 статті 6 та статтю 13 Конвенції (п. 1 рішення від 24.10.2024 року у справі «Шелест проти України»). Та по суті розгляду справи Європейський суд з прав людини у п. 12,13 рішення зазначив, що «Загальні принципи щодо права на доступ до суду наведені в рішенні у справі «Прихід греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії» [ВП] (Lupeni Greek Catholic Parish and Others v. Romania) [GC], заява № 76943/11, пункти 84-90, від 29 листопада 2016 року, з подальшими посиланнями. Зокрема, Суд постановив, що це право включає не лише право ініціювати провадження, але й право на вирішення спору судом. 13. Повертаючись до цієї справи, Суд зазначає, що, хоча заявниця послідовно висувала вимогу про компенсацію додатково до вимоги про перерахунок її пенсії (див. пункти 2 і 4), національні суди не розглянули перше питання в жодному своєму рішенні, не пояснивши причини такого процесуального підходу (див. пункти 3 і 4)», що визнано Європейським судом з прав людини порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

В той же час, суд зазначає, що позивач має право на виплату компенсації втрати частини доходів разом із виплатою заборгованості. Але враховуючи, що така заборгованість позивачу ще не виплачено, вимоги щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів є передчасними.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не належать задоволенню.

У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, та позивач звільнений від сплати судового збору, жодні судові витрати не належать відшкодуванню за рахунок державного бюджету.

У зв`язку з тим, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, відсутні правові підстави для встановлення судового контролю за вказаним судовим рішенням.

Керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місце знаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 ч.1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.