Справа № 607/17962/24
Суддя: Черніцька І. М.
Дата ухвалення: 2025-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.01.2025Справа №607/17962/24

24 січня 2025 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

-головуючої судді Черніцької І.М.

-за участю секретаря судового засідання Демборинського М.Р.

-з участю: представника позивача адвоката Чудопалова Ю.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чудопалов Юрій Юрійович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чудопалов Ю.Ю., звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 29 липня 2024 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 20 липня 2024 року близько 15 год 50 хв він перевозив пасажирів та його автомобіль було зупинено працівниками поліції з метою перевірки документів. Після перевірки документів до нього підійшли люди у військовій формі, які почали запитувати про його військово-обліковий документ. Коли він відмовився надавати документи, його насильно посадили в інший автомобіль та доставили в ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому, повістку для явки в ТЦК та СП йому не виписували, акт про адміністративне затримання не складався, необхідні медичні процедури, які є обов`язковою передумовою проходження медичного обстеження не проводились, направлення на медичне обстеження йому не вручалось, що позбавило його можливості надати медичні документи для врахування стану здоров`я.

Після цього відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та повідомлено, що розгляд справи відбудеться в приміщенні ТЦК та СП 29 липня 2024 року. Надалі його відпустили та він пішов додому. В подальшому він звертався до відповідача з проханням перенести розгляд справи. Однак, 29 липня 2024 року було винесено оскаржувану постанову від 29 липня 2024 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в розмірі 17 000 грн.

Вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Зазначив, що у випадку відмови від пропозиції поїхати в ТЦК особі має бути виписана та вручена повістка чи складено акт відмови від її отримання та особу може бути затримано з метою подальшої доставки особи до ТЦК. Однак, в такому випадку відповідальність наступає не за фактом відмови від проходження медичного обстеження, а за фактом невиконання обов`язку щодо поновлення своїх військово-облікових даних та непред`явлення військово-облікових документів на законну вимоги уповноваженої особи.

Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов.

Крім того, позивач заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду, як такого, що пропущений з поважних причин. Вказав, що копію оскаржуваної він отримав 04 серпня 2024 року. Вказані обставини унеможливили звернення до суду із позовом у встановлений законом строку.

Посилаючись на наведене, просив поновити строк на звернення до суду.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2024 року замінено первісного відповідача у справі ІНФОРМАЦІЯ_3 , на належного відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 .

05 листопада 2024 року представник відповідача подав відзив на позов.

Вказав, що предметом позову є оскарження постанови про накладення адміністративного штрафу винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 . ІНФОРМАЦІЯ_6 затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі ТЦК та СП) відповідно до покладених на них завдань розглядають справи (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Тобто, Кабінетом Міністрів України делеговано повноваження ТЦК та СП щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, в тому числі і районним ТЦК та СП. Таким чином, незважаючи на те, що ІНФОРМАЦІЯ_7 не має статусу юридичної особи та є відокремленим підрозділом, він є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України та є належним відповідачем у цьому спорі, пов`язаному зі скасуванням постанови про накладення адміністративного стягнення, яка прийнята начальником цього територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Зазначив, що обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №826/4406/16 та від 27 лютого 2023 року у справі №600/9342/22. Враховуючи те, що відповідачем у вказані справі позивач за власною ініціативою визначив саме ІНФОРМАЦІЯ_8 , який в силу вимог Постанови позбавлений права скасовувати постанови про накладення адміністративного штрафу підпорядкованих Р(ОМ) ТЦК та СП, позовні вимоги саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 є безпідставними та такими, які не підлягають задоволенню. З огляду на те, що позивач не довів порушеного права саме з боку ІНФОРМАЦІЯ_5 (який не приймав будь яких рішень щодо позивача), не обрав належного способу захисту, є підстави для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання позивач не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку.

Присутній представник позивача адвокат Чудопалов Ю.Ю. позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що 20 липня 2024 року заступником начальника ТЦК та СП начальником мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за №60/867. Згідно вказаного протоколу, 20 липня 2024 року громадянин ОСОБА_1 близько 16 год 30 хв прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 , як такий, що підлягає призову на військову службу по мобілізації. Під час уточнення військово-облікових даних встановлено, що ОСОБА_1 не перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_1 повідомлено про необхідність проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, відповідно до направлення на ВЛК від 20 липня 2024 року №7467. ОСОБА_1 від проходження медичного огляду та обстеження ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 відмовився, що зафіксовано актом відмови від проходження ВЛК від 20 липня 2024 року. У зв`язку з вищевказаним ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, вчинене в особливий період.

29 липня 2024 року тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 полковником ОСОБА_3 винесено постанову за №61/866 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (вчинення порушення в особливий період), відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Із змісту оскаржуваної постанови встановлено, що 20 липня 2024 року громадянин ОСОБА_1 близько 16 год 30 хв прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 , як такий, що підлягає призову на військову службу по мобілізації. Під час уточнення військово-облікових даних встановлено, що ОСОБА_1 не перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_1 повідомлено про необхідність проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, відповідно до направлення на ВЛК від 20 липня 2024 року №7467. ОСОБА_1 від проходження медичного огляду та обстеження ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 відмовився, що зафіксовано актом відмови від проходження ВЛК від 20 липня 2024 року. У зв`язку з вищевказаним ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, вчинене в особливий період.

Суд, розглянувши справу, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Встановлено, що оскаржувана постанова винесена 29 липня 2024 року. Вказана постанова після її винесення особисто ОСОБА_1 під підпис не вручалась та була направлена останньому 30 липня 2024 року засобами поштового зв`язку, що вбачається зі змісту постанови.

Таким чином, строк оскарження постанови закінчився 09 серпня 2024 року.

Позивачем до матеріалів справи долучено фотографію поштового відправлення за №72, адресованого останньому ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Згідно інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошта» про трекінг поштового відправлення за №72 вбачається, що вказане поштове відправлення прийнято поштовим відділенням 30 липня 2024 року та вручено особисто 06 серпня 2024 року.

З позовом про оскарження постанови позивач звернувся 13 серпня 2024 року.

У клопотанні про поновлення строку на оскарження постанови позивач вказав, що копію оскаржуваної постанови було направлено йому відповідачем засобами поштового зв`язку 30 липня 2024 року та він отримав останню 06 серпня 2024 року.

Вказані обставини представником відповідача не спростовані.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, беручи до уваги незначний пропуск позивачем строку на звернення до суду, суд вважає, що ОСОБА_1 слід поновити строк на оскарження постанови за №61/1/66 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 29 липня 2024 року, як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В силу вимог п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: 1) з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

3) проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Положеннями ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу вимог ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що позивач 20 липня 2024 року близько 16 год 30 хв перебував в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 та в ході перевірки документів працівниками ТЦК та СП встановлено, що відповідач не перебуває на військовому обліку у відповідному центрі. З цих підстав позивачу було запропоновано пройти медичний огляд та обстеження ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 , на що останній відмовився, чим своїми діями порушив вимоги п. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив правопорушення, передбачене вимогами ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Позивач у позові та його представник в судовому засіданні не заперечували сам факт відмови позивача від проходження медичного огляду та обстеження ВЛК і складення акта про відмову від проходження ВЛК від 20 липня 2024 року.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що він звертався до відповідача з проханням перенести розгляд справи, оскільки долучена позивачем квитанція про направлення рекомендованого повідомлення не свідчить про направлення ТЦК саме заяви про відкладення розгляду справи від 26 липня 2024 року. Позивачем не долучено опису вкладення до вказаного рекомендованого повідомлення, що позбавляє суд встановити зміст відправлення.

Безпідставними також є твердження позивача про те, що він був затриманий працівниками ТЦК та насильно доставлений у приміщення ТЦК, де був складений протокол, оскільки не підтверджуються жодними доказами. Адресу свідка зазначеного у позові позивач не повідомив та не забезпечив його явку в судове засідання.

Доводи позивача про те, що йому попередньо не було вручено повістки про виклик до ТЦК та акт про відмову від її отримання не складався не мають жодного правового значення для вирішення даної справи по суті.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29 травня 2018 року у справі № 800/341/17 (9991/944/12) і від 12 листопада 2019 року у справі № 9901/21/19 зазначила, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанови Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі № 571/1306/16-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 2-3632/11, від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17, від 17 липня 2019 року у справі № 523/3612/16-ц, від 24 липня 2019 року у справі № 760/23795/14-ц, від 25 вересня 2019 року у справі № 642/6518/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 390/131/18, від 6 листопада 2019 року у справах № 464/4574/15-ц, № 756/17180/14-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 697/2368/15-ц, від 4 грудня 2019 року у справі № 635/8395/15-ц, від 1 квітня 2020 року у справі № 686/24003/18, від 1 липня 2020 року у справі № 287/575/16-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 287/587/16-ц). Таким чином, принцип стабільності є визначальним щодо можливості виходу за межі позовних вимог.

Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 824/399/17-а).

Відтак, позивачем не надано суду належних, достатніх та достовірних доказів, які б спростували факти викладені в оскаржуваній постанові та факт відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Зважаючи на те, що судом не встановлено належних доказів, які б спростовали факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною та підстави для її скасування відсутні.

Таким чином, притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за порушення вимог ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн відповідає вимогами чинного законодавства.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, предмет та обсяг заявлених вимог, виходячи із заявлених вимог, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до переконання, що підстав для задоволення позовних вимог не має, а постанова за №61/866 від 29 липня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (вчинення порушення в особливий період) винесена посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_5 у відповідності до вимог чинного законодавства.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У випадку відмови у задоволенні позову, витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 9, 72-77, 242, 244-246, 257, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови за №61/866 від 29 липня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (вчинення порушення в особливий період).

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чудопалов Юрій Юрійович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови за №61/866 від 29 липня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (вчинення порушення в особливий період) відмовити, а постанову залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 24 січня 2025 року.

Головуюча І.М. Черніцька