Справа № 160/28100/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.
04 листопада 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла уточнена позовна заяв, в якій позивач просить суд:
- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 1788к від 17.09.2024 року, в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення № 9 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_1 ;
- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 1041 о/с від 26.09.2024 року «По особовому складу», за п. 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), в частині звільнення майора поліції ОСОБА_1 (0108152), оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення № 9 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області.
- поновити на службі майора поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення № 9 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області з 26.09.2024 року по день поновлення на роботі.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність наказів відповідача, якими на позивача накладено дисциплінарне стягнення та в підсумку звільнено зі служби в поліції. Зазначає, що такі накази постановлені за відсутності правових підстав, а також за результатом неналежної процедури службового розслідування.
21 листопада 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому відповідач проти позову заперечує в повному обсязі. Зазначає, що позивач дійсно вчинив діяння, за які його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, процедуру дисциплінарного провадження не порушено.
25 листопада 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучено довідку про розрахунок грошового забезпечення позивача.
27 листопада 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучено рапорт позивача про звільненні зі служби від 22.08.2024 року, а також лист відповідача від 30.08.2024 року, яким рапорт розглянуто.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи, які мають значення для вирішення цього спору.
Відповідно до трудової книжки позивача від 15.07.1992 року НОМЕР_2 позивач з 07.11.2015 року прийнятий на службу до Національної поліції України. З матеріалів справи встановлено, що позивач обіймав посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №9 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, мав звання майор поліції.
Згідно медичного висновку від 19.08.2024 року позивач був в стані непрацездатності з 19.08.2024 року по 23.08.2024 року, згідно медичного висновку від 20.09.2024 року з 20.09.2024 року по 24.09.2024 року, згідно медичного висновку від 11.10.2024 року з 11.10.2024 року по 15.10.2024 року, згідно медичного висновку від 15.10.2024 року з 15.10.2024 року по 18.10.2024 року.
Відповідно до виписки із медичної карти від 20.09.2024 року позивач з 26.08.2024 року по 20.09.2024 року перебував у КНП «ДМКЛ №6» ДМР.
Відповідно до виписки із медичної карти від 04.10.2024 року позивач з 25.09.2024 року по 04.10.2024 року перебував у КП «ДОКЛ ім. І.І. Мечникова» ДОР».
Згідно довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського від 04.10.2024 року №8985, складеної КП «ДОКЛ ім. І.І. Мечникова» ДОР», позивач перебував на лікуванні у цьому закладі з 25.09.2024 року по 04.10.2024 року.
Наказом відповідача від 19.08.2024 року №1780 призначено службове розслідування щодо позивача.
Наказом відповідача від 02.09.2024 року №1876 продовжено строк проведення службового розслідування на 15 календарних днів.
17 вересня 2024 року складено Акт про відмову надати пояснення №33/2-980, згідно якого позивач 17.09.2024 року не з`явився для надання пояснень та не повідомив про наявність поважних причин свого неприбуття.
17 вересня 2024 року складено та затверджено висновок про результати службового розслідування, в якому відображено хід та встановлені обставини службового розслідування, запропоновано застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.
Наказом відповідача від 17.09.2024 року №1788к позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Наказом відповідача від 26.09.2024 року №1041 о/с позивача звільнено зі служби з поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеним відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".
Вважаючи своє звільнення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі Закон №580-VIII).
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону №580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 3 Закону №580-VIII).
Частиною 3 ст. 11 Закону №580-VIII передбачено, що рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.
Згідно ст. 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Приписам ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону №580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
У разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості (частина друга статті 24 Закону №580-VIII).
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 64 Закону №580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:
«Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».
Пунктом 6 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).
За визначенням, що міститься у частині першій статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
За змістом частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Відповідно до частини першої статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).
Згідно з частинами першою-третьою статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Частинами першою-четвертою статті 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану визначено у розділі V Дисциплінарного статуту.
Відповідно до частини першої статті 26 Дисциплінарного статуту у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Згідно ч. 1-4 ст. 27 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.
У разі відсутності поліцейського на службі уповноважена особа зобов`язана викликати його для надання пояснень. Виклик здійснюється шляхом його безпосереднього вручення поліцейському або надсилання поштовим зв`язком чи з використанням електронної комунікації.
За наявної можливості надсилання виклику поштовим зв`язком здійснюється рекомендованим листом на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.
Надсилання виклику з використанням електронної комунікації здійснюється виключно на адресу електронної пошти поліцейського чи за іншими контактними даними, які зазначені в його особовій справі або які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.
Виклик надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше однієї доби для прибуття за вказаною у виклику адресою.
Виклик, який надіслано поштовим зв`язком, вважається таким, що отриманий поліцейським, на четвертий календарний день з дня його відправлення.
Виклик, надісланий з використанням електронної комунікації, вважається таким, що отриманий поліцейським, на другий день з дня його відправлення.
Якщо поліцейський, викликаний уповноваженою особою у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про наявність поважних причин свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень, про що уповноваженою особою складається акт.
Від поліцейського, стосовно якого є підтвердні дані про самовільне залишення ним місця несення служби, виїзд до інших регіонів країни чи за кордон, пояснення не відбираються, поліцейський вважається таким, що відмовився від надання пояснень.
За змістом частин першої, другої статті 28 Дисциплінарного статуту у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.
За приписами статті 30 Дисциплінарного статуту у разі відсутності поліцейського, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності, без поважних причин на службі копія наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення надсилається поштовим зв`язком (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.
Поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації.
Доведення до поліцейського, який відсутній на службі без поважних причин, наказу про виконання застосованого до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади або звільнення зі служби в поліції, здійснюється в порядку, визначеному цією статтею.
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Суд зауважує, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.
З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, слідує, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Як висновується з аналізу нормативно-правових актів, які регулюють діяльність працівників органів поліції, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 22.11.2023 року у справі №480/2696/22.
Порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 16.11.2023 року у справі №600/1876/22-а.
Дискредитація звання рядового і начальницького складу національної поліції за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби. Вчинки, що дискредитують працівників національної поліції та власне національна поліція, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.
Проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки. Поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 31.08.2023 року у справі №260/749/20
Службова дисципліна полягає у дотриманні (виконанні) законодавчих і підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими актами передбачені. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного поліцейського, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників. Обов`язок дотримуватися етичних, правових і службово-дисциплінарних норм поведінки, загальнолюдських цінностей, які спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству, є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від посади, звання та його місцеперебування. Протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.
Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 460/5545/20.
Частина друга ст. 19 Закону №580-VIII є бланкетною нормою права та відсилає до Дисциплінарного статуту щодо питань підстав та порядку притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності.
Статті 12, 13 Дисциплінарного статуту, а також інші його положення, створюють систему правового регулювання, за змістом якої дисциплінарне стягнення накладається за вчинення дисциплінарного проступку, види якого не визначені, а його визначення надано змістовно.
Так, в наказі від 17.09.2024 року №1788к про притягнення до дисциплінарної відповідальності зазначено, зокрема, що в ніч з 17.08.2024 року на 18.08.2024 року на території м. Запоріжжя позивач на автомобілі порушив правила проїзду блокпосту З-08, який в подальшому зупинений патрульними поліцейськими. Виявлено, що за кермом перебуває позивач, який має явні ознаки алкогольного сп`яніння, однак позивач відмовився пройти медичний огляд за допомогою «Драгера» на місці, в зв`язку з чим огляд проведено у медичному закладі КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР. Встановлено, що позивач перебуває у стані сп`яніння, що зумовило складання щодо позивача протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №017378 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Також щодо позивача прийнято постанову серії ЕНА №2856358 за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Також позивач не складав ініціативних рапортів щодо отриманої інформації про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, а також про події і факти, які можуть сприяти їх розкриттю та досудовому розслідуванню, не виконано низку доручень слідчих та дізнавачів у встановлені строки. Окрім цього, позивач не здійснював щоденне планування, не належним чином здійснював оперативно-розшукову діяльність, не дотримувався принципів діяльності поліції в умовах воєнного стану, що призвело до приниження авторитету Національної поліції України, тобто скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на працівників поліції основним обов`язкам, підриває довіру до позивача як до правоохоронця та носія влади, дискредитує звання поліцейського.
Відповідачем визначено, що цими діями порушено наступні нормативні положення: п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону №580-VIII (поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського); п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону №580-VIII (професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва); п. 1 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту (бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України); абз. 2 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» (знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху); абз.2,6 ч. 2 ст. 16 та ч.1 ст. 37 Закону України "Про дорожній рух" (виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами. У випадку подання сигналу про зупинку водій зобов`язаний: а) зупинити транспортний засіб з дотриманням вимог Правил дорожнього руху; б) тримати руки в полі зору поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України і не виходити з транспортного засобу без дозволу; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів); пп. «а» п. 2.4., пп. «а» п. 2.9. Правил дорожнього руху (на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції); абз. 2 п. 8 розділу І Інструкції №575 (отриману інформацію про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, а також про події і факти, які можуть сприяти їх розкриттю та досудовому розслідуванню, поліцейські доповідають рапортом (далі - ініціативний рапорт) безпосередньому керівникові, який після ознайомлення надсилає цей рапорт відповідному керівнику органу, підрозділу поліції для розгляду і направлення до органу досудового розслідування і підрозділу кримінальної поліції для використання цієї інформації під час розкриття та досудового розслідування кримінального правопорушення); п. 6 розділу VI Інструкції №575 (виконання доручень слідчих (дізнавачів) повинно здійснюватися у строки, зазначені у дорученнях. У разі неможливості своєчасного виконання доручення продовження строку його виконання письмово погоджується зі слідчим (дізнавачем), який дав доручення); п. 4 розділу VII Інструкції про організацію оперативно-розшукової діяльності та негласної роботи оперативними підрозділами Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.05.2016 року №07; п. 5 «Завдання та обов`язки» Посадової інструкції; Присяги працівника поліції, що виразилась у керуванні 17.08.2024 автомобілем "Dodge Dart", н.з. НОМЕР_3 , у стані алкогольного сп`яніння, а також без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не складанні ініціативних рапортів щодо отриманої інформації про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, а також про події і факти, які можуть сприяти їх розкриттю та досудовому розслідуванню, не виконанні доручень слідчих та дізнавачів від 03.07.2024 №370, від 24.04.2024 №197, від 03.07.2024 №375, від 24.04.2024 №193, від 24.04.2024 № 191, від 15.07.2024 №409, від 25.04.2024 №217, від 02.07.2024 №367 у строки, зазначенні в дорученнях, не здійсненні щоденного планування, не належному здійсненні опертивно-розшукової діяльності. Недотриманні принципів діяльності поліції в умовах воєнного стану, що призвело до приниження авторитету Національної поліції України, тобто скоєнні проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на працівника поліції основним обов`язкам, підриває довіру до нього як до правоохоронця та носія влади, дискредитують звання поліцейського.
Суд переходить до почергової оцінки доводів позивача, наведених у позовній заяві.
Позивач описував обставини звернення його представника до відповідача з адвокатським запитом та вказував, що відповіді на запит надано не було. Суд зазначає, що поведінка відповідача щодо розгляду адвокатського запиту не є предметом судового розгляду в цій справі. Також відповідні обставини не впливають на правомірність наказів, прийнятих до формування відповідного адвокатського запиту. Отже, ці обставини не мають юридичного значення для вирішення цього спору.
Також позивач зазначав, що відповідач порушив порядок проведення службового розслідування. Так, про проведення службового розслідування позивача повідомлено лише за 8 днів до його закінчення під час перебування позивача на лікарняному.
Суд констатує, що перебування на лікарняному не є обставиною, з якою законодавством пов`язано зупинення перебігу службового розслідування. Як наслідок, ця обставина має значення лише в контексті загального забезпечення позивачу з урахуванням його тимчасової непрацездатності прав, наявних в особи, щодо якої проводиться службове розслідування.
Дійсно, позивач має право надавати пояснення, долучати документи, знайомитися з матеріалами службового розслідування, йдеться про норми-гарантії, спрямовані на забезпечення дотримання прав особи, щодо якої проводиться службове розслідування, що при цьому сприяє забезпеченню всебічності такого розслідування.
Тим не менш, реалізація прав особи є вільною, оскільки здійснюється виходячи передусім з принципу диспозитивності. Законодавством не встановлено заборони завершувати службове розслідування без отримання пояснень особи, щодо якої проводиться таке розслідування. Як наслідок, сама по собі відсутність участі позивача в службовому розслідуванні на його законність не впливає, адже така участь залежить також і від волі самої особи.
В даній справі позивач зазначав, що його позбавили відповідних прав. Відповідне питання вичерпно врегульовано ч. 1-3 ст. 27 Дисциплінарного статуту. Як зазначав сам позивач, його повідомлено про проведення службового розслідування за 8 днів до його закінчення, сам факт повідомлення визнано позивачем, аргумент стосується лише рівня завчасності. Водночас, 8 днів є достатнім строком для забезпечення прав позивача як згідно ч. 1-3 ст. 27 Дисциплінарного статуту, так і виходячи з загального принципу розумності, в т.ч. з урахуванням стану тимчасової непрацездатності особи. Суд зауважує, що заяв про продовження службового розслідування для надання пояснень позивачем не подано, як не обґрунтовано навіть у позовній заяві пояснення або докази якого змісту він не встиг подати, такі пояснення та докази не надані до суду. Тобто, позивач використовував в якості аргументу абстрактне посилання на позбавлення його певних прав, не обґрунтовуючи ані співвідношення таких дій з наявним правовим регулюванням (ч. 1-3 ст. 27 Дисциплінарного статуту), ані з обставинами справи в цілому (що саме хотів або мав намір зробити позивач, однак не зміг через дії відповідача). Отже, права позивача як учасника службового розслідування забезпечені, а порядок їх реалізації залежав від волі позивача, вимоги законодавства при цьому не порушено.
Як наслідок, суд визнає цей аргумент позивача необґрунтованим.
Окремо суд зауважує, що законодавством не заборонено звільнення поліцейського, який перебуває в стані тимчасової непрацездатності, в наявності лише певні застереження, які позивачем як підстави позову не використані, при цьому відповідні обставини не можуть зумовлювати скасування спірних наказів як таких, тобто за наявних предмету та підстав позову юридичного значення для вирішення цього спору не мають.
Також позивач посилався на необґрунтованість застосування найсуворішого дисциплінарного стягнення.
Передусім суд відзначає, що згідно ч. 2 ст. 29 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції
Вказаною нормою встановлено правило, відповідно до якого за вчинення поліцейським кожного наступного дисциплінарного проступку неможливо застосувати таке саме або менш суворе дисциплінарне стягнення, якщо це прямо не передбачено цією нормою.
Іншими словами, згадана норма визначає, що дисциплінарне стягнення накладається в порядку зростання, а не застосовується послідовно.
Отже, повноваження керівника щодо обрання одного з видів дисциплінарного стягнення у період дії воєнного стану залишаються дискреційними, але з урахуванням особливості його застосування, визначеного у статті 29 Дисциплінарного статуту, зокрема, з дотриманням порядку зростання.
Тобто, звільнення позивача першим дисциплінарним стягненням саме по собі не є протиправним та не порушує вимог законодавства.
Загальні вимоги до дисциплінарного стягнення визначено у ч. 3, 4 ст. 19 Дисциплінарного статуту:
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є:
1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку;
2) попередня бездоганна поведінка;
3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород;
4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди;
5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність;
6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.
Отже, перевірити належить загальну пропорційність застосованого стягнення відносно стверджуваних допущених позивачем порушень, адже сам по собі обраний відповідачем вид дисциплінарного стягнення міг бути застосований.
Первинно позивач, на розвиток цього аргументу, посилався на наявність у нього заохочень та відзнак. Відповідач в свою чергу констатував відсутність пом`якшуючих обставин та наявність обтяжуючих: вчинення проступку у стані алкогольного сп`яніння.
З огляду на вказані нормативні положення суд зазначає, що позивач дійсно мав нагороди. При цьому відповідачем надано позитивну службову характеристику на позивача від 03.09.2024 року.
Суд звертає увагу на те, що слід розглядати такий спір та надавати оцінку правомірності/протиправності дій поліцейського у більш широкому тлумаченні «вчинення діяння, несумісне з його посадою», оскільки, за висновком відповідача, позивачем було скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
При цьому, суд зауважує, що вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання офіцера поліції, нівелює всі попередні заслуги поліцейського, оскільки дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліцію в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.03.2024 року у справі №420/3952/20.
Отже, кількість заохочень та винагород належить врахувати, однак не у спосіб, за змістом якого йшлося б про індульгенцію, тобто коли певна кількість заохочень нівелює суть вчиненого проступку або впливає на його характеристики. Натомість такі заохочення слід врахувати при загальній оцінці якостей особи, щодо якої вирішується питання про її притягнення до дисциплінарної відповідальності.
З урахуванням наступних висновків суду в даній справі суд констатує, що обране дисциплінарне стягнення є повною мірою виправданим, пропорційним та розумним відносно вчинених позивачем діянь, а кількість наявних у позивача заохочень жодним чином не дає підстав для висновку про будь-яку непропорційність обраного стягнення вчиненому діянню.
Як наслідок, суд відхиляє цей аргумент позивача.
Наступним аргументом позивача було твердження про відсутність в його діях дисциплінарного проступку.
Узагальнюючи діяння, поставлені в провину позивачу, слід зазначити, що стягнення накладено за:
1) керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння;
2) керування автомобілем без полісу ОСЦПВ;
3) зауваження до службової діяльності позивача (нескладання ініціативних рапортів, прострочення виконання доручень слідчих та дізнавачів, неналежне щоденне планування та здійснення оперативно-розшукової діяльності).
Щодо керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння позивач вказав, що постанова про притягнення його до відповідальності наразі відсутня.
Суд зауважує, що факт непритягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності ніяким чином не ототожнюється з відсутністю в діях поліцейського порушення службової дисципліни. Адміністративна, кримінальна та дисциплінарна відповідальність є різними і самостійними видами відповідальності особи.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.03.2024 року у справі №420/3952/20.
Отже, незалежно від результатів розгляду відповідної адміністративної справи, в рамках дисциплінарного провадження обставина перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння підлягає самостійному встановленню. Безумовно, ця обставина може бути встановлена з урахуванням відповідного судового рішення як преюдиційна обставина, однак відсутні підстави для нездійснення самостійного встановлення відповідачем такої обставини та очікування результатів судового розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Відповідачем надано матеріали службового розслідування щодо позивача, зокрема два оптичних диски («І» та «ІІ»), на яких наявні відеозаписи подій за участі позивача, за які в подальшому позивача притягнуто до відповідальності.
Так, на диску «І» в наявності 1 відеофайл з назвою «ААД№817378 (1)_01», тип: «Відео МР4», розмір: 4,23 ГБ (4 549 520 915 байтів), на диску: 4,23 ГБ (4 549 521 408 байтів), створено: 7 элистопада э2024э р., юэ16:40:21, змінено: 19 эсерпня э2024э р., юэ22:40:33, відкрито: 7 элистопада э2024э р., юэ16:50:08.
Змістовно відеозапис складається з окремих поєднаних відеозаписів з камер та боді-камер поліцейських, які були присутні під час спірних подій.
Первинно наявний відеозапис, на якому автомобіль проїжджає вночі блокпост без зупинки. Далі йде запис з камери автомобіля патрульної поліції, що прямує за автомобілем, що проїхав блокпост без зупинки та зупиняє його. Після цього в наявності запис з боді-камери поліцейського, який здійснив зупинку автомобіля. По ходу відеозапису вбачається, що за кермом автомобіля перебуває позивач, який виходить з автомобіля та розмовляє з поліцейськими, надає документи, поліцейські встановлюють особу позивача. Позивач пояснює, що не зупинився, бо не побачив знак «Стоп», неодноразово під час усіх подій дзвонить мобільним телефоном, запитує прізвище старшого наряду поліції. Далі поліцейський повідомляє позивачу, що встановлює у позивача ознаки алкогольного сп`яніння та пропонує пройти огляд за допомогою алкотестера «Драгер». Позивач пропонує одному з поліцейських відійти, на що останній відмовляється. Позивач зазначає, що не працює в поліції. Позивачу роз`яснюють, що щодо нього буде складено адміністративний протокол, на що позивач відповідає, що розуміє. Просить поліцейських зачекати. Позивачу неодноразово пропонують пройти огляд на стан сп`яніння, на що позивач відмовляється, однак погоджується пройти огляд в медичному закладі. Після цього на записі видно поїздку за кермом автомобіля до медичного закладу, потрапляння до кабінету лікаря. Лікар проводить огляд позивача, потім поліцейський заповнює документи. Далі демонструються ці ж події, однак з боді-камери іншого патрульного поліцейського. На цьому відеозапис завершується. Загальна тривалість відеофайлу: 3 години 42 хвилини 59 секунд.
На диску «ІІ» в наявності 1 відеофайл з назвою «ААД№817378 (1)_02», тип: «Відео МР4», розмір: 4,23 ГБ (4 549 974 644 байтів), на диску: 4,23 ГБ (4 549 976 064 байтів), створено: э7 элистопада э2024э р., юэ17:06:51, змінено: 19 эсерпня э2024э р., юэ22:42:28, відкрито: 7 элистопада э2024э р., юэ17:16:35.
Відеозапис починається з того ж місця, на якому завершився попередній поліцейські за участі позивача на відкритому просторі, з загального контексту розуміється, що поблизу медичного закладу, куди було доставлено позивача, розмовляють, заповнюють документи. Далі відбувається розгляд поліцейським справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності: позивачу роз`яснюють суть вчиненого правопорушення, його права, оголошується рішення про притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутність полісу страхування, роз`яснюється порядок сплати штрафу та порядок оскарження постанови. Далі йде відеозапис з бодікамери ще одного патрульного поліцейського, на якому зафіксовано ті ж згадані раніше події. Далі патрульний поліцейський зачитує позивачу акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, згідно якого позивач перебуває у стані сп`яніння, позивач відмовляється ставити підпис. На цьому відеозапис завершується. Загальна тривалість відеофайлу: 3 години 43 хвилини 58 секунд.
Також відповідач надав пояснення, відібрані в ході службового розслідування, зокрема, у патрульних поліцейських УПП в Запорізькій області. За змістом пояснень 4 осіб підтверджено події, наявні на відеозаписах ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ).
Також відповідачем надано протокол про адміністративне порушення среії ААД №817378, складений щодо позивача, а також направлення водія до медичного закладу для виявлення стану алкогольного сп`яніння.
Згідно наданого відповідачем акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів відповідач відмовився від такого огляду.
Згідно наданого відповідачем висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.08.2024 року, складеного КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» ЗОР позивач перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Суд вважає за необхідне підкреслити, що позивач жодним чином не спростовував ані твердженнями, ані доказами сам факт перебування його у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, єдине заперечення полягало в тому, що постанови про притягнення позивача до відповідальності за це наразі не має.
На підставі сукупності наданих відповідачем доказів судом встановлено факт перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, тобто підтверджено дійсність обставин, за які, серед іншого, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
Так, перебування позивача у стані сп`яніння підтверджено медичним висновком. Більш того, з наданого відеозапису також вбачаються явні ознаки перебування позивача у стані сп`яніння, зокрема, суттєве порушення мовлення, нестабільна постава, характерний вираз обличчя, в тому числі систематичне використання нецензурних слів в розмові з поліцейськими. Також перебування позивача у стані сп`яніння підтверджується поясненнями трьох патрульних поліцейських.
Суд звертає увагу позивача, що склад дисциплінарного проступку має самостійний характер відносно процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності згідно згаданого протоколу.
В цій справі на підставі доказів судом встановлено, що позивач дійсно перебував у стані сп`яніння, керуючи при цьому транспортним засобом. Також судом встановлено належну правову інтерпретацію цих обставин відповідачем як порушення тих норм права, що вказані у наказі про застосування дисциплінарного стягнення, адже перебування поліцейського у стані сп`яніння під час керування транспортним засобом дійсно є проявом порушення відповідних положень законодавства: обов`язки дотримуватися законодавства, професійно виконувати службові обов`язки бути вірним Присязі поліцейського, положення законодавства про дорожній рух. Також такі дії явно суперечать Присязі поліцейського.
Отже, притягнення позивача до відповідальності за керування 17.08.2024 року транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння суд визнає обґрунтованим та правомірним.
Також позивача притягнуто до відповідальності за відсутність полісу ОСЦПВ. Доводи позивача з цього питання відсутні.
Згідно наданої відповідачем постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕМО №2856358 позивача притягнуто до відповідальності за керування транспортним засобом 17.08.2024 року о 23:44:00 та непред`явлення полісу ОСЦПВ, згідно ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення накладено штраф 425,00 грн.
На підставі зазначеної постанови, а також зважаючи на фіксацією відповідних подій на наданих до суду відеозаписах суд констатує вчинення позивачем і цього правопорушення. Також суд визнає, що таке правопорушення дійсно є порушенням вимог законодавства, за які на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.
Суд звертає увагу на повну відсутність доводів позивача з цього питання, а також на підвищені вимоги до поліцейського та наявність відповідних очікувань суспільства до поведінки поліцейських, які не узгоджуються з вчиненням позивачем згаданого діяння.
Отже, притягнення позивача до відповідальності за керування 17.08.2024 року транспортним засобом без полісу ОСЦПВ суд визнає обґрунтованим та правомірним.
Також позивача притягнуто до відповідальності за неналежне виконання службових обов`язків.
Позивач зазначав, що відповідач провів перевірку не повно, не проаналізовано строк роботи позивача у відділенні №9 ДРУП, скільки ініціативних рапортів ним складено за всіма місцями несення служби, яке навантаження має позивач по дорученням слідчих та дізнавачів, а також яку кількість він виконав, в якому форматі позивач здійснював щоденне планування, чи залучався до виконання обов`язків не за посадою, а також відповідач не вказав принципи діяльності поліції, яких не дотримався позивач.
Відповідачем надано довідку за результатами перевірки оперативно-службової діяльності позивача. Згідно цієї довідки позивачем особисте планування роботи в порушення Інструкції №202 не організовано та не ведеться, про що свідчить відсутність окремого зошиту (журналу) планування роботи (у канцелярії ВП не зареєстровано). З початку поточного року у складі СОГ позивач не заступав. Позивачем повідомлено про підозру за 25 кримінальними провадженнями, за участю останнього 8 КП. З них крадіжки 7, незаконні заволодіння АМТ 2, ч. 1 ст. 191-1 Кримінального кодексу України 1, ст. 366 Кримінального кодексу України 15. Позивач закріплений за лініями роботи з розкриття та попередження злочинів, пов`язаних з незаконними заволодіннями ТЗ та з виявлення та розкриття та попередження злочинів, пов`язаних з вчиненням рейдерських захватів. Перевіркою виявлено наступні недоліки:
- останній документ у справі датований 26.04.2024 року, що свідчить про відсутність належної роботи за лінією протягом останніх 4 місяців;
- в справі матеріали не систематизовані, відсутні необхідні списки та матеріали їх відпрацювання;
- на вивчення керівництву справа з 03.06.2024 року не надавалася.
- за лінією роботи з виявлення, розкриття та попередження злочинів, пов`язаних з вчиненням рейдерських захватів у 2024 році справа КСП не заводилася.
Також встановлено, що у поточному році працівниками СКП ДРУП розглянуто 544 заяви та повідомлення, з яких безпосередньо позивачем заяви та повідомлення громадян, які зареєстровані в ЄО ВП, розглянуто лише 17 матеріалів.
Також станом на 12.09.2024 року поліцейськими СКП ВП до слідчих підрозділів направлено 156 ініціативних рапортів, при цьому жодного на проведення НСРД чи по встановленню злочинців, з числа зазначених рапортів позивачем не складено жодного ініціативного рапорту, зокрема, на проведення обшуків та НС(Р)Д. Всього поліцейськими СКП ВП отримано 468 доручень слідчих (фактично виконано 450), з яких на проведення обшуків та НСРД жодного, про привід осіб лише 9. З числа вказаних доручень позивачу доручено до виконання лише 26. При цьому у 8 дорученням виявлено порушення терміну виконання. Попри те, що згідно п. 9 посадової інструкції на позивача покладено обов`язок вчасно і якісно виконувати доручення та вказівки слідчих.
Також перевіркою стану агентурно-оперативної роботи позивача встановлено, що позивач ОРД в порушення Інструкції №07т, належним чином не здійснює, робота із джерелами перебуває на низькому рівні та зводиться до формалізму.
Запропоновано оперативно-службову діяльність позивача визнати такою, що не відповідає вимогам, розглянути питання про застосування дисциплінарних стягнень.
Дорученням від 22.07.2024 року №173 закріплено позивача за лініями роботи, згаданими раніше.
Відповідачем надано пояснення 1 слідчого, 1 дізнавача та 1 начальника СД ВП, згідно яких позивач несвоєчасно виконував їх доручення на проведення слідчих (розшукових) дій.
Також надано пояснення старшого оперуповноваженого СКП ВП №8 ДРУП ОСОБА_6 (т.в.о. заступника начальника СКП), який повідомив, що позивача неодноразово попереджено про притягнення до дисциплінарної відповідальності за несвоєчасне виконання доручень слідчих та дізнавачів. Питання про відповідальність не вирішувалося лише через відсутність рапортів слідчих/дізнавачів. Також позивач неодноразово попереджався про необхідність взяття участі у розкритті кримінальних злочинів, які потребують проведення НСРД, однак жодного ініціативного рапорту про їх проведення, а також про проведення обшуків від позивача не надходило.
Також відповідачем надано пояснення т.в.о. начальника ВП №9 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, згідно яких ініціативні рапорти позивачем не складені з огляду на закріплену лінію роботи, а кримінальні правопорушення за ст. 289 Кримінального кодексу України розкриті позивачем невідкладно, необхідності у проведенні обшуків не було. Щодо виконання доручень вказав, що доручення виконані повністю, однак потребують більш тривалого виконання. В іншій частині також позитивно охарактеризував діяльність позивача.
Суд зауважує, що згідно ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.
Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.
Позивач, наводячи вищевказані заперечення, фактично лише стверджував, що відповідач не врахував певні обставини, однак позивач не навів жодного заперечення про те, що встановлені відповідачем обставини внаслідок згаданого неврахування не відповідають дійсності.
Наприклад, матеріалами службового розслідування дійсно підтверджується, що позивач несвоєчасно виконував доручення слідчих та дізнавачів. Позивач на це зазначив, що відповідач не врахував який строк позивач працює у ВП №9 та яке має навантаження. Таким чином, позивач не заперечив факт, за який його притягнуто до відповідальності, а також не надав жодного виправдовувального доказу, наприклад, на підтвердження надмірності наявного навантаження. Також позивач жодним чином не пояснив значущість часу його перебування на займаній посаді. Так, відповідач надав біографічну довідку щодо позивача, згідно якої у ВП №9 позивач працює з серпня 2023 року, тобто понад рік станом на дату притягнення до відповідальності. Однак відповідач не пояснив чи має він на увазі, що через зайняття посади лише рік він несвоєчасно виконував доручення чи яке інше значення має ця обставина. В свою чергу суд не вважає розумним таке пояснення, адже рік є цілком належним строком для належної організації власної діяльності. При цьому слід врахувати, що в органах міліції позивач працює з 1996 року, на посадах оперуповноваженого з листопада 2004 року, а в органах Національної поліції з листопада 2016 року.
Також позивач зазначив, що відповідач не врахував скільки позивач склав ініціативних рапортів, хоча згідно вищевказаних довідок позивачем не складено жодного ініціативного рапорту, зокрема, на проведення обшуків та НС(Р)Д. Суд повторює, що жодні розумні пояснення цим обставинам позивачем не наведено, в той час як дійсність стверджуваних відповідачем обставин підтверджується матеріалами службового розслідування та жодним доказом не спростовується.
Відповідач також зазначив, що позивач в цілому не належним чином здійснював оперативно-розшукову діяльність (відсутність роботи за однією з ввірених ліній роботи понад 4 місяці та ін). Позивач вкотре ані заперечив відповідний факт, ані надав виправдовувальних пояснень, відповідні докази також відсутні.
В свою чергу доводи позивача про те, що відповідач, наприклад, не проаналізував чи задіювався позивач до виконання бойових розпоряджень є питанням факту, яке доводиться на засадах рівності. Саме позивач мав, наприклад, наводити змістовні пояснення що строки виконання доручень слідчих та дізнавачів порушені через виконання бойових розпоряджень у зв`язку з воєнним станом, а також надавати відповідні докази (або заявляти клопотання про їх витребування).
Також позивач вказав, що відповідач не вказав яких принципів діяльності поліції позивач не дотримався, однак в п. 1 Наказу від 17.09.2024 року відсутнє посилання на порушення позивачем принципів. В наявності посилання на порушення законодавства, яке дійсно включає в себе принципи, однак як в самому наказі, так і в ході судового розгляду встановлено дійсне вчинення позивачем дій, вказаних у п. 1 даного наказу, що в свою чергу дійсно є, зокрема, порушенням принципів, які закріплені нормативно у розділі ІІ Закону №580-VIII.
Отже, суд визнає встановленими обставини неналежного здійснення позивачем оперативно-розшукової діяльності, а притягнення позивача до відповідальності в зв`язку з цим суд визнає обґрунтованим та правомірним.
Таким чином, в ході судового розгляду підтверджено вчинення позивачем діянь, за які його притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Судом відхилено відповідні доводи позивача. Також судом визнано пропорційним та обґрунтованим застосування обраного відповідачем дисциплінарного стягнення за вчинені позивачем діяння, при цьому враховано притягнення позивача до відповідальності за сукупність діянь, які, до того ж, позивачем як факт не заперечувалися.
За таких обставин суд зазначає, що процедура притягнення позивача до відповідальності відповідала вимогам законодавства та загальним засадам права, стягнення обрано пропорційно вчиненому порушенню, а таке порушення доведено належним чином.
Судом з власної ініціативи та на виконання вимог офіційного з`ясування всіх обставин, для забезпечення повноти та всебічності судового розгляду, здійснено всебічну правову оцінку усім аспектам прийняття та змісту оскаржених актів, в т.ч. тим, щодо яких позивачем аргументів не заявлено, та повторно констатується відсутність підстав для скасування спірних наказів.
Узагальнюючи вищевикладене суд висновує, що доводи позивача щодо протиправного притягнення його до відповідальності є необґрунтованими.
Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовної заяви відсутні.
В зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.
У зв`язку з перебуванням судді Боженко Н.В. у відпустці, рішення ухвалено в перший робочий день судді.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 297, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко