Справа № 400/8050/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2025-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/8050/24
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В.В.

Дата і місце ухвалення: 26.09.2024 р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі № 400/8050/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відрахуванням аліментів з додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 та виплачується на період дії воєнного стану;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 відрахування аліментів здійснювати без врахування додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 та виплачується у період дії воєнного стану.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В поданій апеляційній скарзі апелянт зазначив, що відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що додаткова винагорода, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, входить в категорію виплат, які згідно п. 8 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 146 від 26.02.1993 року, враховуються при визначенні розміру аліментів. Проте, на думку апелянта, при винесенні оскаржуваного рішення судом не було взято до уваги, що пункт 8 даного Переліку виключає із списку грошового забезпечення, із якого не може проводитися стягнення аліментів, грошове забезпечення, що не має постійного характеру, до якого власне і відноситься додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, а саме додаткова винагорода військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави - агресора, розмір якої залежить від часу участі у таких діях та заходах. Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково поєднав два види додаткової винагороди, які передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, - загальну, яка виплачується щомісячно, на період дії воєнного стану, та спеціальну, яка носить одноразовий характер та виплачується за безпосередню участь в бойових діях в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях, та носить преміювальний/компенсаційний характер, яка власне й виступає предметом спору. Позивач зазначає, що виплата спеціальної додаткової винагороди у збільшеному до 100000 грн. розмірі носить одноразовий характер та виплачується в період дії воєнного стану за особливі заслуги (безпосередня участь в бойових діях), тоді, як виплата додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. носить постійний, щомісячний характер та виплачується в період воєнного стану незалежно від безпосередньої участі в бойових діях. Позивач посилається на те, що вказана додаткова винагорода за безпосередню участь у бойових діях не повинна враховуватися при розрахунку аліментів, оскільки вона має компенсаційний характер та пов`язана з ризиком для життя, виплату додаткової винагороди встановлено на період дії воєнного стану і виплачується вона у розмірах в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у конкретних діях та заходах, тобто, вона не носить постійний характер. Позивач вважає, що судом першої інстанції помилково не було взято до уваги, що згідно абз. 16 п. 2 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року (із змінами від 01.02.2023 року), до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану. На думку позивача, сукупність вказаних та нормативно обґрунтованих фактів в повній мірі доводить, що додаткова винагорода (спеціальна) військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, розмір якої залежить від часу участі у таких діях та заходах, не має постійного характеру та не може бути об`єктом справляння аліментних зобов`язань.

Зважаючи на зазначене, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про задоволення позову.

Представником відповідача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмити у задоволенні апеляційної скарги.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходить військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 .

22.01.2024 року Центральним районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ у справі № 490/12294/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 аліментів у розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) боржника, але не більше десяти прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 21.12.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Примусове виконання вказаного судового наказу здійснюється у виконавчому провадженні № 74506813.

До позовної заяви позивачем долучено довідку Військової частини НОМЕР_1 від 13.07.2024 року про безпосередньою участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Докази щодо виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. за участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно вказаної довідки в матеріалах справи відсутні.

Разом з цим, позивач в позовній заяві зазначає, що Військовою частиною НОМЕР_1 здійснюється відрахування аліментів з додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, та виплачується на період дії воєнного стану, а саме з додаткової винагороди за безпосередню участь в бойових діях в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях, яка носить преміювальний/компенсаційний характер.

Позивач посилається на те, що виплата спеціальної додаткової винагороди у збільшеному до 100000 грн. розмірі носить одноразовий характер та виплачується в період дії воєнного стану за особливі заслуги (безпосередня участь в бойових діях), вказана додаткова винагорода за безпосередню участь у бойових діях не повинна враховуватися при розрахунку аліментів, оскільки вона має компенсаційний характер та пов`язана з ризиком для життя, виплату додаткової винагороди встановлено на період дії воєнного стану і виплачується вона у розмірах в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у конкретних діях та заходах, тобто, вона не носить постійний характер.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній вирішуючи справу, з огляду на викладене.

Згідно п.п. 1-4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 704) затверджено, зокрема: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби та Державної спеціальної служби транспорту згідно з додатком 2.

Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який затверджено Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168), п. 1 якої було установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Згідно п. 1-1 Постанови № 168, в редакції на дату, з якої з доходу позивача підлягають відрахуванню аліменти (з 21.12.2023 року), установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Згідно пункту 2 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, в редакції на дату, з якої з доходу позивача підлягають відрахуванню аліменти (з 21.12.2023 року), додаткова винагорода на період дії воєнного стану належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Спірним у даній справі є питання щодо наявності у Військової частини НОМЕР_1 підстав для відрахування аліментів з додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 та виплачується позивачу на період дії воєнного стану, а саме з додаткової винагороди у збільшеному до 100000 грн. розмірі за участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Колегія суддів зазначає, що Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами, далі Перелік № 146).

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 Переліку № 146, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати.

При цьому, пунктом 8 Переліку № 146 (у редакції, яка діяла до 16.11.2022 року) було передбачено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2022 року № 1263, яка набрала чинності 16.11.2022 року, внесені зміни до пункту 8 Переліку № 146, доповнивши його після слів «з усіх видів грошового забезпечення» словами «інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану».

Таким чином, згідно з пунктом 8 Переліку № 146, у редакції, що вже діяла на час спірних правовідносин, встановлено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що наведеними нормативно-правовими актами встановлено, що додаткова винагорода на період дії воєнного стану належить до видів грошового забезпечення, які виплачуються військовослужбовцям Збройних Сил України тощо.

При цьому, Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб чітко визначено, що утримання аліментів з військовослужбовців Збройних Сил України провадиться з додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану.

За такого правового регулювання, колегія суддів відхиляє доводи апелянта та погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даній справі відсутні підстави для зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 відрахування з доходу позивача аліментів здійснювати без врахування додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 та виплачується у період дії воєнного стану.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги позивача про те, що додаткова винагорода, визначена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, не включається до переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб суперечать п. 8 Переліку № 146, яким прямо передбачено, що утримання аліментів з військовослужбовців Збройних Сил України провадиться з додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану.

Крім того, колегія суддів зазначає, що до позовної заяви позивачем долучено довідку Військової частини НОМЕР_1 від 13.07.2024 року про безпосередньою участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Однак, позивачем не надано доказів щодо виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. за участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та відповідно здійснення відповідних відрахувань аліментів з цієї винагороди.

З огляду на викладене у сукупності, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді О.А. Шевчук А.Г. Федусик