Справа № 160/16191/24
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відкриття касаційного провадження

28 січня 2025 року

м. Київ

справа №160/16191/24

адміністративне провадження №К/990/1142/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єзерова А.А., суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.12.2024 у справі №160/16191/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просила:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії за віком виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.03.1991 по 28.02.1993 та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 1,23912;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 з 10.04.2024 перерахунок та виплату пенсії за віком виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.03.1991 по 28.02.1993 та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 1.23912.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 27.09.2024 позов задовольнив.

Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 19.12.2024 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнив. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 в адміністративній справі №160/16191/24 скасував. Прийняв постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовив.

Не погодившись з рішенням апеляційної інстанції, позивач звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та рішення першої інстанції залишити в силі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Приписи пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачають, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Цей принцип конкретизований у положеннях частини першої статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) та частини першої статті 328 КАС України, згідно з якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.

Тому розв`язуючи питання про прийнятність касаційної скарги, Верховний Суд має передусім з`ясувати, чи належить справа, що в ній подається касаційна скарга, за своїми ознаками до тих справ, судові рішення в яких можуть оскаржуватися у касаційному порядку.

Приписами пунктів 1-4 частини 4 статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

При касаційному оскарженні судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження необхідно наводити обґрунтування підстав для відкриття касаційного провадження відповідно до частини 4 статті 328 і частини 5 статті 328 КАС України.

Частиною третьою статті 125 Конституції України визначено конституційно-правовий статус Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України.

Тобто переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави.

Отже, завдання Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, насамперед, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у їхній процесуальній діяльності конкретної норми матеріального права, або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом, і в такий спосіб скерувати судову практику задля єдиного та правильного правозастосування (вказати напрям, у якому слід здійснювати реалізацію матеріальної чи, відповідно, виконання процесуальної правової норми).

Навіть більше, забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу юридичної визначеності, що є одним з інтегративних складників верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється способом однакового застосування та/або виконання судом тієї самої норми закону в аналогічних справах щодо різних осіб.

Одним з механізмів забезпечення Верховним Судом єдності судової практики є можливість виняткового (екстраординарного) касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), у тому разі, якщо суд касаційної інстанції з`ясує, що: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Скаржник у касаційній скарзі посилається на те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права частини першої статті 46 Конституції України та частини першої статті 40 Закону України № 1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та без урахування висновків щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладеній у постанові Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №160/1052/19, а також те, що ця справа є винятковою для позивача, оскільки предмет розгляду в цій справі є його соціальне забезпечення.

Аналіз аргументів касаційної скарги у їхньому логічному взаємозв`язку з обставинами справи, встановленими в судовому рішенні, дає підстави для висновку про наявність фактів, наведених у підпункті "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, зокрема те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки предметом розгляду є соціальне забезпечення позивача, який би міг слугувати підставою для відкриття касаційного провадження у справі, розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, і Верховний Суд, як виняток, здійснить касаційний перегляд постанови суду апеляційної інстанції, ухваленої у цій справі.

У своїй касаційній скарзі заявник також наводить низку фактів неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які, на думку колегії суддів, потребують ретельної перевірки.

Посилання скаржника на неправильне застосування судами положень статті 46 Конституції України та частини першої статті 40 Закону України № 1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" без урахування висновків щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладеній у постанові Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №160/1052/19, на думку колегії суддів, потребують ретельної перевірки.

Згідно з вимогами частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, з-поміж іншого, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі є аргументи скаржника щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме положень статті 46 Конституції України та частини першої статті 40 Закону України № 1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та неврахування правових висновків Верховного Суду, щодо застосування цих норм, а також те, що ця справа є винятковою для позивача, оскільки предмет розгляду в цій справі є його соціальне забезпечення.

Неведене є підставою для відкриття касаційного провадження, на підставі у пункту 1 частини четвертої, підпункті "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Керуючись положеннями пунктів 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України та підпункту "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.12.2024 у справі №160/16191/24.

3. Витребувати із Дніпропетровського окружного адміністративного суду справу №160/16191/24.

4. Надіслати особам, які беруть участь у справі, копії ухвали про відкриття касаційного провадження разом з копією касаційної скарги.

5. Установити десятиденний строк з моменту отримання учасниками справи цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу. Роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та долучених до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб