Справа № 120/12467/24
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 р. Справа № 120/12467/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

23.09.2024 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 2) про:

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача 1 № 19 від 29.04.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язання відповідача 2 зарахувати позивачу періоди роботи, що дають право виходу на пенсію за віком, а саме: навчання з 01.09.1978 по 02.03.1983 згідно з дипломом НОМЕР_1 від 02.03.1983; періоди роботи згідно з трудовою книжкою від 30.06.1978: в радгоспі "Подільський" з 30.06.1978 по 23.03.1983; періоди роботи згідно з архівною довідкою від 26.08.2020 № 290, виданою Барським районним трудовим архівом за період роботи в радгоспі "Подільський" з 30.06.1978 по 31.03.1984; період роботи згідно з трудовою книжкою з 01.12.1993 по 12.04.1996 та з 19.04.1996 по 05.11.1996; період роботи з липня 1978 року по травень 1980 року, з червня 1982 року по березень 1983 року згідно з архівною довідкою про заробітну плату від 25.03.2024 № 103; період ведення підприємницької діяльності з 11.02.1997 по 31.12.2004 згідно з інформаційною довідкою ГУ ПФУ у Київській області від 18.12.2020; період роботи з січня 2001 року по грудень 2003 року та з січня 2004 року по грудень 2004 року, та призначити і виплатити позивачу пенсію з 22.04.2024.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 22.04.2024 позивач звернувся до відповідача 2 з заявою та документами щодо призначення пенсії за віком. За принципом екстериторіальності заяву було розглянуто відповідачем 1, рішенням якого за № 19 від 29.04.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

Позивач з вказаним рішенням пенсійного органу не погоджується, вважає його протиправним, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.

Ухвалою суду від 27.09.2024 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

01.10.2024 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач 1 позов заперечує та зазначає, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про зальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (20 років). Водночас, на думку відповідача, відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1978 по 02.03.1983, періодів роботи згідно з трудовою книжкою від 30.06.1978 та періоду ведення підприємницької діяльності з 11.02.1997 по 31.12.2004.

15.10.2024 до суду надійшов відзив, в якому відповідач 2 просить відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято правомірне та обґрунтоване рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив такі обставини.

22.04.2024 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто відповідачем 1 з прийняттям рішення № 19 від 29.04.2024 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу.

Зі змісту рішення видно, що страховий стаж позивача становить 15 років 05 місяців 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Водночас до страхового стажу позивача не зараховані наступні періоди:

- навчання з 01.09.1978 по 02.03.1983 згідно з дипломом НОМЕР_1 від 02.03.1983, оскільки перетинається з періодом проходженням строкової військової служби та роботою. Необхідно надати уточнюючі документи з навчального закладу щодо періоду та форми навчання;

- роботи згідно з трудовою книжкою від 30.06.1978:

в радгоспі "Подільський" з 30.06.1978 по 23.03.1983, оскільки відсутні записи про звільнення у зв`язку з призовом на строкову військову службу та прийняття на роботу після звільнення зі служби. Не враховано дані архівної довідки від 26.08.2020 № 290, виданої Барським районним трудовим архівом, за період роботи в радгоспі "Подільський" з 30.06.1978 по 31.03.1984, оскільки наявна невідповідність фактичного періоду роботи та записів у трудовій книжці. Відсутня інформація щодо періоду навчання;

з 01.04.1984 по 23.07.1985, оскільки відсутній запис про зарахування на виборну посаду;

з 01.12.1993 по 12.04.1996, оскільки не збігається в часі дата про прийняття на роботу (01.12.1993) з датою наказу про прийняття на роботу (01.12.1994);

з 19.04.1996 по 05.11.1996, оскільки в записі про звільнення відсутній підпис відповідальної особи, яка здійснила запис, та виправлення в підставах внесення запису;

- питання зарахування до страхового стажу періоду роботи протягом липня 1978 року-травня 1980 року, червня 1982 року-березня 1983 року згідно з архівною довідкою про заробітну плату від 25.03.2024 № 103 може бути розглянуто після отримання результатів перевірки обґрунтованості та достовірності поданих відомостей, та у разі звернення особи з відповідною заявою;

- наявна інформація про державну реєстрацію на ведення підприємницької діяльності з 11.02.1997 по 31.12.2004. До страхового стажу не зараховано періоди ведення підприємницької діяльності:

за даними довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 18.12.2020 № 1000-0605-8/102600 протягом січня 1997 року-грудня 2000 року, оскільки довідка не містить підстав видачі;

протягом січня 2001 року-грудня 2003 року, оскільки відсутні дані про систему оподаткування, сплату страхових внесків або документи, передбачені п. 4 Порядку № 637;

за період протягом січня-грудня 2004 року в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків (крім жовтня грудня 2004 року робота на іншому підприємстві).

Зазначене рішення є предметом оскарження за цим позовом.

Похідною вимогою є вимога про зобов`язання відповідача 2 зарахувати до страхового стажу позивача відповідні спірні періоди трудової діяльності позивача та призначити і виплачувати позивачу пенсію з 22.04.2024.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року ? від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року ? від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року ? від 22 до 32 років.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 (далі Порядок № 22-1).

Так, пунктом 1.1 Порядку № 22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

За приписами пункту 2.1 Порядку № 22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Судом встановлено, що 22.04.2024 позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком. Серед інших документів до заяви позивач додав трудову книжку серії від 30.06.1978 та відповідні архівні довідки з метою підтвердження страхового стажу.

За результатами розгляду заяви позивача відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за віком. Підставою для такого рішення став висновок про відсутність достатнього страхового стажу.

Як зазначає відповідач, підтверджений стаж роботи позивача становить 15 років 05 місяців 28 днів. Водночас до страхового стажу позивача не були зараховані окреми періоди.

Перевіряючи правомірність висновків пенсійного органу, суд зазначає таке.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1978 по 02.03.1983 згідно з дипломом НОМЕР_1 від 02.03.1983 з підстав відсутності відомостей про форму навчання.

Відповідно до пункту "д" частини 5 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, професійно-технічних училищах, а також на курсах підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перепідготовки, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з пунктом 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти, професійних навчально-виховних закладах, закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками чи іншими документами, виданими на підставі архівних даних і такими, що містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей, для підтвердження періоду навчання за денною формою приймаються довідки про тривалість навчання за умови, що документи містять дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

На підтвердження навчання у період з 01.09.1978 по 02.03.1983 позивач надав диплом НОМЕР_1 від 02.03.1983.

Проте у вказаному документі відсутні відомості, які підтверджують, що навчання здійснювалося саме за денною формою здобуття освіти, що є обов`язковою умовою для зарахування періоду навчання до страхового стажу.

Суд звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України № 1058 від 27.09.2022 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 12.089.1993 № 637" уточнено порядок зарахування періодів навчання до страхового стажу.

Зокрема, пункт 8 Порядку № 637 установлює, що до стажу роботи зараховується виключно навчання за денною формою здобуття освіти.

Враховуючи викладене, оскільки в матеріалах справи відсутні належні відомості про навчання позивача у період з 01.09.1978 по 02.03.1983 саме за денною формою здобуття освіти, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи згідно з трудовою книжкою від 30.06.1978.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За змістом пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Порядок заповнення трудових книжок визначається розділом 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Так, пунктом 2.4 цієї Інструкції передбачено, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд погоджується з доводами відповідачів про те, що у представлених записах трудової книжки виявлені недоліки, які перешкоджають їх автоматичному зарахуванню до страхового стажу позивача, а саме:

- період роботи в радгоспі "Подільський" з 30.06.1978 по 23.03.1983 (у трудовій книжці відсутні записи про звільнення у зв`язку з призовом на строкову військову службу та про прийняття на роботу після звільнення зі служби);

- період з 01.04.1984 по 23.07.1985 (у трудовій книжці немає запису про зарахування на виборну посаду);

- період з 01.12.1993 по 12.04.1996 (виявлено невідповідність між датою прийняття на роботу (01.12.1993) та датою наказу про прийняття на роботу (01.12.1994));

- період з 19.04.1996 по 05.11.1996 (у записі про звільнення відсутній підпис відповідальної особи, яка здійснила запис, а також наявні виправлення у підставах внесення запису).

Однак суд зауважує, що такі підстави не є достатніми для відмови у призначенні пенсії за віком та не можуть позбавляти позивача права на призначення пенсії, оскільки чинним законодавством не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Крім того, суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці, оскільки неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Такий правовий висновок, зокрема, викладений Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 та від 16.04.2020 у справі № 159/4315/16-а.

Наведене додатково підтверджується тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

У постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а Верховний Суд зауважив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Як вже зазначалося судом, на позивача не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, оскільки неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Відтак спірні періоди роботи позивача, попри виявлені недоліки у трудовій книжці, мають бути зараховані до його страхового стажу, оскільки факти здійснення трудової діяльності не спростовані пенсійним органом.

Суд також враховує, що архівна довідка Барського районного трудового архіву від 26.08.2020 № 290 про роботу позивача в радгоспі "Подільський" в період з 30.06.1978 по 31.03.1984 не була врахована відповідачами через невідповідність фактичного періоду роботи даним, зазначеним у трудовій книжці.

Однак вказана довідка видана уповноваженим органом та є офіційним документом, що підтверджує факт трудової діяльності позивача у зазначений період. Водночас у чинному законодавстві не передбачено обов`язку працівника забезпечувати повну відповідність записів у трудовій книжці даним архівних довідок, особливо якщо розбіжності виникають з вини роботодавця чи відповідальних осіб, які здійснювали ведення документації.

Також згідно з пунктом 8 Порядку № 637 архівні довідки є належними доказами для підтвердження трудової діяльності в разі відсутності або неповноти записів у трудовій книжці. Наявність певних розбіжностей у періодах роботи між архівною довідкою та трудовою книжкою не може бути підставою для повного ігнорування такого доказу, якщо фактична трудова діяльність особи підтверджується іншими документами.

Суд також враховує, що неналежне ведення трудової документації є порушенням, за яке відповідальність покладається на роботодавця або відповідні архівні установи, а не на працівника. Відповідно, позивач не може бути позбавлений права на зарахування цього періоду до страхового стажу через дії, що знаходяться поза його контролем.

Таким чином, суд вважає, що архівна довідка від 26.08.2020 № 290 є належним і достатнім доказом для зарахування періоду роботи позивача в радгоспі "Подільський" з 30.06.1978 по 31.03.1984 до його страхового стажу.

Щодо твердження про те, що питання зарахування до страхового стажу періоду роботи протягом липня 1978 року-травня 1980 року та червня 1982 року-березня 1983 року, згідно з архівною довідкою про заробітну плату від 25.03.2024 № 103, може бути розглянуто лише після отримання результатів перевірки обґрунтованості та достовірності поданих відомостей, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 637 архівні довідки є належними доказами для підтвердження періодів роботи особи, якщо вони містять необхідні відомості про час роботи, виконувану посаду та заробітну плату.

Отже, архівна довідка від 25.03.2024 № 103 вважається офіційним документом, який підтверджує періоди трудової діяльності позивача у відповідності до наданих даних про заробітну плату.

Натомість покладання на позивача обов`язку ініціювати додаткові перевірки або подавати заяви для підтвердження періодів роботи, зазначених в офіційних документах, є безпідставним і суперечить принципу правової визначеності. Відповідальність за перевірку обґрунтованості довідки покладається на органи, які здійснюють призначення пенсій, а не на особу, яка звертається за призначенням пенсії.

Крім того, у випадках коли документ виданий уповноваженим органом, презюмується його достовірність, якщо не надано доказів, що спростовують викладену у ньому інформацію.

На час розгляду справи відповідачами не надано доказів, які б свідчили про недостовірність довідки від 25.03.2024 № 103 чи неправдивість зазначених у них відомостей.

Таким чином, суд вважає, що періоди роботи, підтверджені архівною довідкою, підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача без додаткових перевірок або подання заяв позивачем. Невизначеність щодо процедури перевірки не може бути підставою для відмови у реалізації права особи на соціальний захист.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду ведення підприємницької діяльності з 11.02.1997 по 31.12.2004.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV страхові внески кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За приписами статті 20 Закону № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Таким чином, за змістом процитованих правових норм, обов`язки зі сплати страхових внесків, а також звітування про найманих працівників (застрахованих осіб) та відповідальність за неналежне їх виконання покладається на страхувальника.

Суд зауважує, що причиною відсутності щодо позивача відомостей про роботу в Реєстрі застрахованих осіб могло стати неналежне виконання роботодавцем (страхувальником) обов`язків зі сплати внесків та подання звітності за встановленою формою.

Виходячи із встановлених у цій справі обставин, внаслідок невиконання страхувальником своїх обов`язків тягар негативних наслідків у вигляді неврахування періоду роботи до страхового стажу та відмови у призначенні пенсії покладено на позивача, що є неприпустимим та суперечить основним засадам в сфері соціального захисту.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17.07.2019 (справа № 144/669/17) та від 20.03.2019 (справа № 688/947/17), за змістом якої несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При вирішенні справи "Рисовський проти України" (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

За даними довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 18.12.2020 № 1000-0605-8/102600, період січень 1997 року-грудень 2000 року не зараховано через відсутність підстав видачі довідки.

Суд зазначає, що довідка, видана уповноваженим органом, є офіційним документом, який підтверджує факт здійснення підприємницької діяльності позивача у зазначений період.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про пенсійне забезпечення" підприємницька діяльність на загальній системі оподаткування є підставою для включення цього періоду до страхового стажу, за умови, що особа перебувала на обліку як платник обов`язкових внесків.

Доводи відповідача про те, що довідка не містить підстав її видачі, не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні цього періоду до страхового стажу, оскільки на позивача не покладено обов`язку забезпечувати обґрунтування дій відповідного державного органу. Неналежне оформлення довідки є результатом дій або бездіяльності органу, який її видав, і не може створювати негативних наслідків для позивача.

Крім того, відповідачами не надано доказів, які б спростовували достовірність зазначених у довідці відомостей або факт здійснення підприємницької діяльності у цей період.

З огляду на це, суд вважає, що період січень 1997 року-грудень 2000 року підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо періоду січень 2001 року-грудень 2003 року, який не зарахований через відсутність даних про систему оподаткування, сплату страхових внесків або документи, передбачені пунктом 4 Порядку № 637.

Суд бере до уваги довідку № 5645/В/02-32-52-10 від 14.03.2019, згідно з якою позивач протягом періоду з 01.01.2000 по 05.02.2004 здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування.

Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV особи, які перебували на загальній системі оподаткування, підлягали загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.

Згідно з положеннями законодавства, обов`язок зі сплати страхових внесків покладався на особу як страхувальника. Однак, якщо державні органи або відповідальні особи не внесли дані до реєстру застрахованих осіб чи неналежним чином виконали свої обов`язки, це не може створювати негативних наслідків для позивача.

Водночас відсутність відомостей про сплату внесків чи документів, зазначених у Порядку № 637, не спростовує факту підприємницької діяльності, підтвердженого довідкою № 5645/В/02-32-52-10.

Суд вважає, що цей період має бути зарахований до страхового стажу, оскільки підтвердження діяльності на загальній системі оподаткування є достатнім для цього.

Щодо періоду з січня по грудень 2004 року, суд виходить з того, що відповідно до законодавства, яке діяло на той час, фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування були зобов`язані сплачувати страхові внески до Пенсійного фонду України, а отримані доходи мали враховуватися при визначенні страхового стажу.

Позивач надав докази здійснення підприємницької діяльності у зазначений період, що підтверджується відповідною звітністю та іншими документами, які вказують на виконання обов`язків зі сплати внесків та наявність доходів.

Відсутність інформації у відповідних органах про сплату внесків чи нарахування доходів за цей період не може бути підставою для позбавлення позивача права на зарахування цього періоду до страхового стажу. Неналежне збереження чи передача даних між державними органами не є провиною позивача і не може порушувати його право на соціальний захист.

З огляду на надані докази період з січня по грудень 2004 року, за винятком місяців, які вже зараховані, повинен бути врахований як страховий стаж. Це відповідатиме принципу правомірності та забезпеченню права позивача на пенсійне забезпечення.

Підсумовуючи, суд доходить висновку, що є підставними і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо скасування оскаржуваного рішення № 19 від 29.04.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Разом з тим, беручи до уваги встановлені обставини, за результатами розгляду справи суд не вбачає достатніх підстав для покладення на відповідачів обов`язку зарахувати всі спірні періоди до страхового стажу позивача та як наслідок зобов`язати призначити позивачу пенсію за віком.

Суд враховує, що пенсійний орган не зарахував відповідні періоди трудової діяльності позивача, виходячи з мотивів наявності порушень у внесенні записів до трудової книжки та інших документів, що під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження як такі, що впливають на встановлення факту здійснення трудової діяльності позивачем.

Водночас суд не може перебирати на себе дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та самостійно робити висновки з питань, які не були предметом його розгляду, і, тим паче, ухвалювати з цих питань рішення.

Як зазначено у пп. 5.1. п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у ч. 3 ст. 129 цієї Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, як наголосив Конституційний Суд України в абзаці 1 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у рішенні від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (заява № 63566/00), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (параграф 25).

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

За результатами розгляду справи, в межах предмету позову та на основі наданих сторонами доказів, суд доходить висновку, що відповідач 1 неналежно розглянув заяву позивача від 22.04.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняв передчасне і протиправне рішення № 19 від 29.04.2024, яким відмовив позивачу у призначенні такої пенсії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивачки, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Водночас у зв`язку із скасуванням оскаржуваного рішення процедура розгляду питання про призначення позивачу пенсії за віком вважається незакінченою і пенсійний орган, реалізуючи свої законні повноваження щодо призначення пенсії, повинен повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

За змістом частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу приписів частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн стягуються судом на його користь за рахунок бюджетних асигнувань кожного з відповідачів у справі (порівно).

Водночас на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору, адже, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірних дій суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 19 від 29.04.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з урахуванням висновків суду, наведених у цьому судовому рішенні, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.04.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (, місцезнаходження: вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, 54008);

3) відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005).

Повне судове рішення складено 28.01.2025.

Суддя Сало Павло Ігорович