Справа № 140/1442/24
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/1442/24 пров. № А/857/17060/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року у справі № 140/1442/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання дії та бездіяльності протиправними, (рішення першої інстанції ухвалене суддею Волдінером Ф.А. в м. Луцьку в порядку письмового провадження, справа за апеляційною скаргою сформована у змішаній (письмовій та електронній) формі), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі відповідач, ГУ ДПС, контролюючий орган, фіскальний орган), в якому просить визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 02.08.2023 № 0-0320 в частині нарахування податкових зобов`язань з транспортного податку фізичних осіб (25000,00 грн) та пені (16522,07 грн).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскільки в ІС «Податковий блок» в 2015 році було занесено відомості щодо платників, власників транспортних засобів за даними Міністерства економічного розвитку (стаття 267 Податкового кодексу України (далі ПК України)), зокрема на автомобіль «LEXUS LX570», номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , 2010 року випуску на підставі даних було сформовано та направлено податкове повідомлення-рішення позивачу від 22.06.2015р. № 460/Ж/03-18-17-04 на податкову адресу позивача, яке станом на 13.08.2015 повернулося із відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Також позивачу було сформовано та направлено податкове повідомлення-рішення від 26.03.2018 року та нараховано 25000 грн. за платежем «транспортний податок з фізичних осіб», по даному податковому повідомленню-рішенню було розпочато процедуру стягнення податкового боргу, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 року по справі № 140/308/20 позов ГУ ДПС задоволено повністю, відповідно до цього позивачем було сплачено до державного бюджету 25000 грн.

У зв`язку з тим, що у платника була вже наявна недоїмка, так як платник не сплатив борг по податковому повідомленню-рішенню від 22.06.2015р. № 460/Ж/03-18-17- 04, відповідно до пункту 87.9 статті 87 ПК України списання боргу відбулося у порядку черговості, а саме за дане повідомлення-рішення, у зв`язку з цим було нараховано штрафні фінансові санкції у розмірі 20%.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в ОСОБА_1 виник податковий борг у 2015 зі сплати транспортного податку в розмірі 25000 гривень, а також згідно податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС від 26.03.2018 № 1256884 нараховано транспортний податок в сумі 25000 грн за терміном сплати 22.06.2018, станом на 31.12.2019 року податковий борг ОСОБА_1 становив 50000,00 грн.

У 2020 році ГУ ДПС звернулось до Волинського окружного адміністративного суду (справа № 140/308/20) із позовною заявою про стягнення 25000 грн податкового боргу зі сплати транспортного податку згідно ППР від 26.03.2018 № 1256884. Водночас, податковий орган в межах даної справи зазначив, що загальна сума податкового боргу зі сплати транспортного податку (за 2015 рік та за 2018 рік) становить 50000,00 грн, однак податковий борг за 2015 у сумі 25000,00 грн є безнадійним та підлягав списанню.

Відповідно до платіжного доручення від 13.02.2020 № 602941 ОСОБА_1 в межах справи № 140/308/20 сплачено податковий борг в сумі 25000 грн, нарахований згідно ППР від 26.03.2018.

29.08.2023 представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом у якому, зокрема, просив відкликати податкову вимогу від 02.08.2023 № 0-0320 в частині нарахування податкових зобов`язань з транспортного податку фізичних осіб (25000 грн) та пені (16522,07 грн).

Листом ГУ ДПС від 15.09.2023 № 13547/6/03-20-13-04-06 повідомлено позивача про те, що ГУ ДПС на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 140/6043/21 скасовано по КОР платника суму податкового боргу в розмірі 25000,00 грн, визначеного податковим повідомленням-рішенням № 00/2056/0420 від 19.11.2020 та суму штрафних санкцій в розмірі 5000,00 гривень.

Таким чином, станом на 15.09.2023 за даними інформаційно-комунікаційної системи органів ДПС «Податковий блок» у фізичної особи ОСОБА_1 обліковується податковий борг в сумі 41522,07 грн (ППР від 26.03.2018 № 1256884 на суму 25000 грн та пеня за несвоєчасну сплату податкового боргу в сумі 16522,07 грн) по транспортному податку з фізичних осіб. З врахуванням вищевикладеного, податковий борг ОСОБА_1 не підпадає під визначення безнадійного та податкова вимога не може бути відкликана.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття податкової вимоги, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку га строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України (підпункт 14.1.156 пункт 14.1 стаття 14 ПК України).

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Виконанням податкового обов`язку згідно з пунктом 38.1 статті 38 ПК України є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

В свою чергу, пунктом 101.1 статті 101 ПК України визначає, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Як зазначено в п. 101.2 цієї статті, під терміном «безнадійний податковий борг» розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу.

Пунктом 102.4 статті 102 ПК України визначено строк давності - 1095 календарних днів, а пунктом 102.4 цієї статті передбачено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті (1095 днів), податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу.

Таким чином, в разі спливу 1095-денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в податкового органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

ПК України пеня визначена як спосіб забезпечення погашення податкового боргу. Таким чином, обов`язок сплати пені пов`язаний з обов`язком погашення податкового боргу (стаття 129 ПК України).

Пеня, як спосіб забезпечення податкового боргу нараховується на суму податкового боргу, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання (при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків) або від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні (при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами) та закінчується, зокрема, у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Таким чином, обов`язок сплати пені пов`язаний з обов`язком погашення податкового боргу. Оскільки в межах спірних відносин сплата орендної плати здійснена поза межами 1095 днів (після спливу майже 10 років), а сам борг набув статусу безнадійного, нарахування пені на безнадійний борг є неправомірним. Відповідно, відповідач не мав права нараховувати податковий борг, після погашення позивачем безнадійного податкового боргу.

Винесення відповідачем податкової вимоги від 02.08.2023 № 0-0320, якою вимагається від позивача сплатити податковий борг у сумі 41650,06 грн, що є безнадійним, є недопустимим, з огляду на набуття таким податковим боргом статусу безнадійного до вжиття відповідачем відповідних заходів стягнення.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року по справі № 140/308/20 було стягнуто із ОСОБА_1 податковий борг з транспортного податку, який виник в результаті несплати узгоджених грошових зобов`язань за податковим повідомленням-рішенням від 26.03.2018 року № 1256884 в сумі 25000 грн.

Разом з тим, до моменту розгляду справи по суті ОСОБА_1 було сплачено податковий в повному обсязі.

Більше того, ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року по справі № 140/308/20 було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 1452/2020р., виданий 27.08.2020 Волинським окружним адміністративним судом, про стягнення з ОСОБА_1 в дохід місцевого бюджету Луцької міської ради податковий борг в сумі 25000 грн.

З вищевказаної ухвали встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 адміністративний позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 в дохід місцевого бюджету Луцької міської ради податковий борг в сумі 25000 грн.

За заявою стягувача видано виконавчий лист від 27.08.2020 № 1452/2020. Проте, відповідно до квитанції АТ КБ Приватбанк від 13.02.2020 року № 0.0..1 ОСОБА_1 сплачено транспортний податок в розмірі 25000 грн.

Згідно з частиною другою статті 374 КАС України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Враховуючи факт сплати транспортного податку, відповідно до квитанції АТ КБ Приватбанк від 13.02.2020 року № 0.0..1, в розмірі 25000 грн., суд вважає, що зазначений виконавчий документ повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.».

Враховуючи вищевикладені обставини, податковий борг за податковим повідомленням-рішенням від 26.03.2018 року № 1256884 відсутній.

Верховним Судом неодноразово у своїх постановах, зокрема, від 06.02.2018 у справі 807/2097/16, від 04.09.2018 у справі № 813/4430/16, від 19.09.2019 у справі № 910/11620/18, від 31.10.2019 у справі № 925/1242/15, від 05.12.2019 у справі № 910/1678/19 висловлювалась правова позиція, згідно якої ПК України встановлено граничний строк для визначення контролюючим органом розміру податкового боргу, який починається за наслідком прийняття рішення податкового органу або самостійного декларування боржником податкових зобов`язань, та не може перевищувати 1095 календарних днів з моменту самостійного декларування податкових зобов`язань або прийняття відповідного рішення про нарахування податкового боргу контролюючим органом, по закінченню яких він уже не може вживати заходів до стягнення податкової заборгованості у будь-якому порядку (судовому чи позасудовому), оскільки за наслідком закінчення цього строку податкове зобов`язання визнається безнадійним в силу статті 101 Податкового кодексу України, а борг підлягає списанню в обов`язковому порядку. Цей строк є спеціальним строком давності для звернення контролюючого органу до платника податків з вимогою про погашення податкового боргу та застосовується імперативно (в силу закону). Списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, щодо якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Частиною четвертою статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції вірно зазначив про наявність ознак бездіяльності контролюючого органу щодо неприйняття рішення про списання безнадійного податкового боргу, оскільки, контролюючим органом по закінченню строку давності не можуть вживатись заходи по стягненню податкової заборгованості у будь-якому порядку (судовому чи позасудовому), і за наслідком закінчення строку давності податкове зобов`язання визнається безнадійним в силу статті 101 ПК України, а борг підлягає списанню в обов`язковому порядку. При цьому бездіяльність посадових осіб органів державної податкової служби щодо неприйняття рішення про списання безнадійного податкового боргу не впливає на факт набуття податковим боргом статусу безнадійного.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість доводів позивача щодо протиправності податкової вимоги ГУ ДПС від 02.08.2023 № 0-0320, відповідно, вказана податкова вимога підлягає скасуванню.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та скасуванню не підлягає.

Згідно частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року у справі № 140/1442/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар