Справа № 600/3067/24-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/3067/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, завданої військовослужбовцем за час проходження служби,-

В С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_1 (далі - позивач), звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить:

- стягнути з ОСОБА_1 , на користь військової частини НОМЕР_1 вартість завданої державі шкоди у розмірі 10 743 (десять тисяч сімсот сорок три) грн. 73 коп.;

- стягнути з ОСОБА_1 , на користь військової частини НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що за час незаконної відсутності, поза межами військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , відповідно до довідки отримав грошове забезпечення в розмірі 10743,73 грн, на яке він не мав права, оскільки відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

2. Відповідач, правом на подання відзиву на адміністративний позов не скористався та відзиву не подав.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 352 від 09.12.2023 молодший сержант ОСОБА_1 , кулеметник - розвідник 3-го розвідувального відділення 2-го розвідувального взводу 1-ї розвідувальної роти розвідувального батальйону військової частини НОМЕР_1 , перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .

2. З матеріалів справи судом встановлено, що 27.12.2023 року виявлено відсутність ОСОБА_1 , кулеметника-розвідника 3-го розвідувального відділення 2-го розвідувального взводу 1-ї розвідувальної роти розвідувального батальйону військової частини НОМЕР_1 , який самовільно залишив тимчасове розпорядження підрозділу та пішов у невідомому напрямку. Заходи щодо розшуку Відповідача результатів не дали.

3. На підставі рапорту від 27.12.2023 р., командиром військової частини НОМЕР_1 , призначено службову перевірку, за фактом відсутності на службі ОСОБА_1 , із підстав визначених у Наказі про призначення службового розслідування від 27.12.2023 № 7503, що підтверджується рапортом від 27.12.2023, та Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 7503 від 27.12.2023.

4. Зі змісту матеріалів службового розслідування від 14.01.2024 за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_1 кулеметник-розвідника 3-го розвідувального відділення 2-го розвідувального взводу 1-ї розвідувальної роти розвідувального батальйону військової частини НОМЕР_1 , відсутній на військовій службі без поважних причин та без дозволу командира з 27.12.2023, на телефонні дзвінки не відповідав, та до місця служби так і не повернувся, чим допустив порушення вимог статей 11, 16, 37, 49. 127-128 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що підтверджується Актом проведення службового розслідування від 14.01.2024 та витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.01.2024 року № 242.

Відповідач самовільно залишив військову частину без зброї та до теперішнього часу не повернувся і не приступив до виконання обов`язків військової служби. Про неприбуття до військової частини відповідач нікого не повідомляв та відповідних дозволів командування на це отримував.

Вбачаючи, в діях відповідача ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України позивачем скеровано матеріали вказаного службового розслідування Територіального управління Державного бюро розслідувань, для притягнення відповідача до кримінальної відповідальності, у порядку встановленого КПК України.

5. Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.01.2024 № 242 «Про результати службового розслідування відносно молодшого сержанта ОСОБА_1 , у зв`язку із самовільним залишенням останнім розташування підрозділу та відсутності останнього на військовій службі» встановлено, що відповідач відсутній на військовій службі без поважних причин із 27.12.2023.

6. Відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.01.2024 № 242 відповідачеві припинено виплату грошового забезпечення.

Зі змісту якого встановлено, що військовій частині НОМЕР_1 завдані збитки із боку відповідача в сумі 10 743 (десять тисяч сімсот сорок три) грн. 73 коп.

7. Згідно довідки розрахунку переплати грошового забезпечення та премії молодшого сержанта ОСОБА_1 у період із 01.12.2023 по 31.12.2023 від 13.01.2024 № 1204, останньому нараховано та виплачено 10743, 73 грн.

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Відповідно до частин 1 та 4 статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з абзацом 1 статті 3 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-ХІІ «Про Збройні Сили України», статтями 1, 10 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ «Про оборону України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

2. Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 № 548-ХІV затверджений Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до статті 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі також Статут) вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Згідно з п. 1 ст. 11 Статуту військовослужбовці зобов`язані непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Статтями 26, 27 Статуту встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

3. Частинами 1-2 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

4. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 № 1294 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 та зареєстровано Міністерством юстиції України 26 червня 2018 за № 745/32197 (далі Порядок № 260).

Відповідно до пункту 15 розділу І «Загальні положення» Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується (окрім іншого) за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Таким чином, з дня самовільного залишення відповідачем військової частини він втратив право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

5. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст.1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

6. Водночас, судом встановлено, що відповідач діяв недобросовісно, оскільки був відсутній на військовій службі без поважних причин, проте в періоди з 01.12.2023 по 31.12.2023 отримував грошове забезпечення на загальну суму 10743, 73 грн., що підтверджується наявним в справі матеріалами. З огляду на це, наявні підстави для стягнення з відповідача безпідставно набутих ним коштів.

7. Крім того, суд враховує практику Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 у справі № 636/93/14-ц згідно висновків якої, що «у разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби." Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 у справі № 11-892апп18 та від 12 грудня 2018 в справі № 14-481цс18.

8. Проаналізувавши наведе вище в контексті встановлених обставин в справі, суд дійшов висновку про те, що відповідач на час безпідставного отримання ним грошового забезпечення повинен був перебувати на військовій службі, оскільки мав статус військовослужбовця. Позов пред`явлений військовою частиною про стягнення шкоди, завданої особою під час проходження нею військової служби внаслідок ухилення від проходження військової служби. Вказане свідчить про наявність спору з приводу стягнення збитків, завданих особою державі під час проходження військової служби, тому цей спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.

Отже, відповідач доводи позивача належними доказами не спростував, розрахунок шкоди не оспорює, будь-які пояснення або заперечення не надав. З огляду на це, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Відповідно до частини 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведення експертиз.

2. За відсутності вказаних витрат, судом не вирішується питання про розподіл таких витрат.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 , на користь військової частини НОМЕР_1 вартість завданої державі шкоди у розмірі 10 743 (десять тисяч сімсот сорок три) грн. 73 коп.

3. Розподіл судових витрат не здійснюється.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 );

Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Суддя О.В. Боднарюк