Справа № 560/11785/23
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2025-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

14 січня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Козачок І.С.

секретаря судового засідання Нетичай Ю.В.

за участі: представників позивача Підлісного О.В., Шпака А.П.

представників відповідача Трасковської С.В., Коробчук Л.О., Сураєва О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач, платник, підприємець) у червні 2023 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області (далі ГУ ДПС у Хмельницькій області, відповідач, контролюючий орган, податковий орган), у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06 червня 2023 № в частині зменшення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість в розмірі 4536749,69 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 453674,97 грн.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 20 листопада 2023 позов задовольнив.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2024 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишено без задоволення, а рішення суду від 20 листопада 2023 залишене без змін.

Верховний Суд постановою від 06 вересня 2024 касаційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області задоволив частково, попередні рішення судів скасував, справу скерував на новий розгляд до суду першої інстанції.

Розгляд справи призначений за правилами загального позовного провадження.

Зі змісту позову, відповіді на відзив та інших пояснень, наданих позивачем під час судового розгляду вбачається, що як під час перевірки, так і після неї, з запереченнями на акт перевірки, позивач надавав податковому органу усі необхідні первинні документи, у тому числі на запити останнього, був присутнім під час розгляду заперечень на акт перевірки. Позивач вважає, що наданих ним документів було достатньо для підтвердження використання придбаних платником товарів, основних засобів та матеріалів в межах його господарської діяльності. Водночас покликається на те, що надані ним пояснення і документи не у повному обсязі були прийняті та враховані контролюючим органом, що призвело до висновків про непідтвердження відповідних обставин і у подальшому дало підстави для прийняття оскарженого рішення.

Головним управління ДПС у Хмельницькій області у поданих суду заявах по справі та додаткових поясненнях зазначається, що податковий орган заперечує право позивача на відшкодування сум податку на додану вартість, оскільки під час здійснення перевірки платником не підтверджене використання придбаної сировини, матеріалів, комплектуючих, деталей тощо у виробництві металопластикових та алюмінієвих виробів; не надано документів, що підтверджують використання в господарській діяльності окремих придбаних транспортних засобів; не підтверджене використання дизельного пального в межах господарській діяльності.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали з мотивів, відображених у раніше поданих заявах по справі.

Представники відповідача позов не визнають, покликаючись на доводи відзиву та висновки перевірки платника.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України № 2755-VІ від 02.12.2010 (далі - ПК України).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За приписами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу ( підпункт 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України) До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг (підпункт "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України). Згідно із пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи.

Пунктом 198.5 ст.198 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Отже, якщо товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, враховуючи приписи вищевказаних норм, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання за товарами/ послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Отже, здійснення господарської операції і її результати підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, а визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Податкові наслідки у вигляді формування податкового кредиту є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі виконання господарської операції.

Крім того, відповідність господарської операції діловій меті, про що може свідчити і економічна обґрунтованість витрат на її здійснення, є необхідною умовою для реалізації платником податку права на податковий кредит та в силу положень податкового законодавства надає платнику право зменшити податкові зобов`язання на суму витрат сплаченого податку у зв`язку з придбанням товарів при здійсненні господарської діяльності.

Водночас, відсутність економічної доцільності господарських операцій є підставою для зменшення в податковому обліку платника сум податкового кредиту. Наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, також не є безумовною підставою для формування податкового кредиту у разі непідтвердження фактів використання придбаних товарів та основних засобів у оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника.

Отже, податковим законодавством передбачене право платника податку на додану вартість на формування податкового кредиту у разі придбання товарів та послуг, які використовуються чи будуть використовуватись ним в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності.

Дослідивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд встановив таке.

Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області на підставі наказу від 03.04.2023 №931-П та наказу на продовження перевірки від 21.04.2023 №1078-П відповідно до п. п. 19-1.1.6 п.191-1 ст. 19-1, пп. 20.1.4 п.20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п.75.1 ст. 75, пп. 78.1.8 п. 78.1, п.78.4 ст. 78, пп. 69.2, пп. 69.9 п.69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тисяч гривень за лютий 2023 з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків.

За результатами перевірки складений акт від 02.05.2023 №4827/22-01-24-06/, у якому встановлені порушення порядку формування податкового кредиту та податкового зобов`язання при декларуванні сум податку на додану вартість, а саме:

1) п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п . 85.2 ст. 85, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п. п. "г" п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, який сплачується до бюджету на 16332649,00 грн.

2) п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п. п. "г" п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201, п. п. "б" п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника в банку (рядок 20.2.1 декларації) задекларовану у декларації з ПДВ : за жовтень 2021 в сумі 2 185 023,00 грн., за лютий 2023 року в сумі 4 645 663,00 грн.;

3) п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п. п. "г" п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 декларації), відображене у декларації з податку на додану вартість за лютий 2023 в сумі 97 543,00 грн.;

4) п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, п. 5, п. 8, п. 12, п. 18 Порядку заповнення податкової накладної, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307, в результаті чого не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на загальну суму ПДВ 22 835 145,17грн.;

5) п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого 15.06.2022 не складено податкову накладну та не зареєстровано в ЄРГІН податкову накладну за результатами щоденного підсумкового звіту реєстратора розрахункових операцій на загальну суму 150 400,00 грн., (усього обсяги постачання за основною ставкою 125 333,33 грн., ПДВ 25 066,67 грн.

Не погоджуючись з актом перевірки, платник 18.05.2023 подав заперечення на акт, за результатами розгляду яких 31.05.2023 Головне управління ДПС у Хмельницькій області залишило в силі висновки, зроблені під час перевірки.

На підставі акту перевірки Головне управління ДПС у Хмельницькій області прийняло, зокрема, спірне податкове повідомлення - рішення № форми "В1" від 06.06.2023, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника, у розмірі 4548120 грн. (сума завищеного бюджетного відшкодування) та застосовано штрафну санкцію в розмірі 454812 грн.

Підставою для прийняття спірного податкового повідомлення - рішення в оскаржуваній частині є встановлене за результатами перевірки порушення позивачем вимог п.44.1 ст.44, п.189.1 ст.189, абз. «г» п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України внаслідок ненарахування податкових зобов`язань по товарах, використання яких в межах господарської діяльності документально не підтверджено:

- ненарахування податкових зобов`язань на придбані з податком на додану вартість сировину, матеріали, комплектуючі, деталі тощо на суму ПДВ 20 598 006 грн.;

- ненарахування податкових зобов`язань на придбані транспортні засоби та яхту на суму ПДВ 1 894 964 грн;

- ненарахування податкових зобов`язань на придбане з податком на додану вартість дизельне пальне на суму ПДВ 300 911 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням № в частині суми завищення бюджетного відшкодування та суми штрафної санкції, позивач звернувся до суду.

Судом та перевіркою встановлено, що протягом періоду з 01 вересня 2021 по 28 лютого 2023 позивач здійснював виробництво будівельних виробів із пластмас, виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій, виробництво металевих дверей і вікон. За інформацією, наявною у Єдиному реєстрі податкових накладних, платник у вказаному періоді придбавав у постачальників сировину, матеріали, комплектуючі, деталі.

Відповідно до відомостей Єдиного реєстру податкових накладних номенклатура реалізованого позивачем товару - це металопластикові конструкції, алюмінієві конструкції, металеві конструкції.

Зазначення номенклатури в такому вигляді не давало змоги ідентифікувати і визначити складові та кількість сировини і матеріалів, використаних у виробництві готових виробів, що є необхідною умовою для обрахування бази оподаткування податком на додану вартість.

Відтак, з метою ідентифікації вироблених та реалізованих виробів, достовірності визначення залишків невикористаної сировини та матеріалів на початок та кінець кожного окремого звітного місяця, кількості використаної сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, та інших матеріалів у господарській діяльності, податковим органом під час перевірки письмово запитувались у позивача документи, у яких відображене використання сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, та інших матеріалів у господарській діяльності, у готових виробах в розрізі календарних місяців за період, що підлягав перевірці.

Станом на останній день проведення перевірки зазначені документи позивач не надав, про що складений акт №160/22-01-24-06/ від 25.04.2023.

Отже, під час перевірки позивачем не було надано документального підтвердження використання придбаної сировини, матеріалів, комплектуючих, деталей у вироблених металопластикових та алюмінієвих конструкціях, з огляду на що відповідачем встановлене заниження податкових зобов`язань з ПДВ в сумі 20 598 006 грн.

Як вбачається з позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06 вересня 2024, документи, наявні в матеріалах справи, підтверджують лише факт придбання платником вищевказаних активів, а не їх використання в господарській діяльності.

Під час нового розгляду справи вказані обставини платником також не були спростовані належними доказами і суду не доведено протилежне. Не доведено належними доказами й те, що відповідні первинні документи були надані для проведення перевірки або після неї, однак протиправно не були прийняті або враховані контролюючим органом.

Суд звертає увагу на те, що позивач наводить обставини, які стосуються здійснення ним господарської діяльності взагалі. Водночас, встановлене порушення полягає у не підтвердженні використання в межах господарської діяльності конкретно визначених товарно матеріальних цінностей.

Позивач вказує на відсутність у нього обов`язку ведення обліку використання сировини у господарській діяльності.

У той же час, обов`язок ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації для фізичних осіб - підприємців, які використовують загальну систему оподаткування, та здійснюють свою діяльність у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, встановлює Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 N496. Товарні запаси - це сукупність товарів, що утримуються ФОП для подальшого продажу (надання послуг). Облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми ведення обліку товарних запасів (форма визначена додатком до Порядку) інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку. Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації. Вибуттям товарів для цілей цього Порядку вважається не лише продаж товарів, а також внутрішнє переміщення товару між належними одній ФОП місцями продажу та/або місцями зберігання. Первинні документи щомісячно групуються в хронологічному порядку їх відображення у Формі обліку та/або підшиваються для подальшого зберігання разом із Формою обліку, в якій інформацію про такі документи відображено. Форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби).

Суд відхиляє покликання представників позивача на те, що у документах, які стосувались використання товарно - матеріальних цінностей у межах господарської діяльності для виготовлення конкретних типів продукції ( яка згодом була реалізована), зокрема у комерційних пропозиціях, містились відомості, які становлять комерційну таємницю. Судом встановлено, що під час перевірки позивач не зазначав перевіряючим про наявність у нього цих документів, а також про причини, через які надати їх до перевірки неможливо.

Згідно з п. 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Отже, ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України до їх відсутності. Єдине виключення при застосуванні правових наслідків ненадання платником податків на вимогу контролюючого органу зазначених документів становить їх відсутність внаслідок виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами. При цьому виїмка документів або інше вилучення документів правоохоронними органами має бути підтверджено доказами.

З огляду на це, суд вважає висновки податкового органу у цій частині правомірними, а підстави для скасування рішення у відповідній частині - недоведеними.

Судом встановлено, що протягом періоду з 01.09.2021 по 28.02.2023 ФОП ОСОБА_1 придбав автомобілі Renault Sandero Stepway-VF15SRCLC69740999 (2022), Audi Q8 50 TDI quattro S Iine-WAUZZZF11ND017503 (2022), TOYOTA PROACE VARSO 1997L MINIVAN 8AT Суфікс 03 №YARVEENZ7GZ23012810DY3C4044957, плавучий засіб для дозвілля морська яхта та мотоцикл Honda GL1800DA NHB53 2022.

На підтвердження придбання транспортних засобів до перевірки були надані документи, копії яких також надані до справи.

Для підтвердження повноти декларування суми податкових зобов`язань та податкового кредиту, відображених у деклараціях з податку на додану вартість, під час проведення перевірки позивачу було скеровано запити про надання інформації щодо використання в господарській діяльності вказаних транспортних засобів.

Станом на останній день проведення перевірки документи, що підтверджують використання в господарській діяльності транспортних засобів позивачем не надані, про що складені акти від 21.04.2023 №158/22-01-24-06/, від 25.04.2023 №160/22-01-24-06/.

Як стверджує позивач, автомобілі Renault Sandero Stepway (2022), Audi Q8 50 TDI quattro S line (2022), Toyota Proace Varso 1997L minivan використовуються ним у господарській діяльності для робочих поїздок, укладення договорів з метою забезпечення господарської діяльності підприємця. Морська яхта також придбана для використання у господарській діяльності, зокрема, з метою отримання прибутку від надання послуг здачі її в оренду, також для прогулянкових перевезень по річці Дністер (для чого були відкриті додаткові види економічної діяльності)

У той же час, відповідно до відомостей про об`єкти оподаткування окрім згаданих автомобілів у позивача у власності перебувають 8 легкових автомобілів Renault Logan 2010. До того ж, чинним законодавством передбачена можливість налагодження ділових зв`язків не лише шляхом укладання договорів у письмовому вигляді у формі єдиного документа, тому наявність автомобілів фактично ніяк не впливає на можливість існування або перебіг ділових відносин.

Пунктом 63.3 статті 63 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків. Відповідно до п.8.4 Порядку обліку платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Разом з тим, хоч право власності на прогулянкову яхту і зареєстроване позивачем, однак повідомлення за формою 20-ОПП подане не було.

Судом зі змісту пояснень представників позивача також встановлено, що станом на час розгляду справи прогулянкова яхта фактично не почала використовуватись за призначенням, позаяк перебуває на стадії ремонтних робіт. Крім того, у справі відсутні докази того, що позивач отримував будь-який дохід від діяльності, що пов`язана з експлуатацією яхти.

З огляду на це, позивачем не було доведено належними доказами наявність дійсної обґрунтованої ділової мети в контексті провадження господарської діяльності у зв`язку з придбанням вказаних вище транспортних засобів, відтак суд вважає, що висновки податкового органу в цій частині належними доказами не спростовуються.

Судом встановлено, що згідно з відомостями Єдиного реєстру податкових накладних в охоплений перевіркою період позивач придбав 205184,64 літрів дизельного палива на загальну суму 8889227,70 грн., у тому числі податок на додану вартість 747 176,29 грн., з яких списано 167 105,90 л, у тому числі для здійснення перевезень за кордон 87 738,00 л, по Україні 79 367,90 л на суму 2809831,10 грн., у тому числі податок на додану вартість 300910,69 грн.

У справі наявні листи Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 20.04.2023, 21.04.2023, 24.04.2023, 25.04.2023 з вимогою надати документи (у т.ч. товарно-транспортні накладні), які підтверджують списання пального, а також акти від 21.04.2023 №158/22-01-24-06/, від 25.04.2023 №160/22-01-24-06/ про ненадання платником запитуваних документів.

В якості первинних документів позивач надав під час перевірки акти на списання пального та шляхові листи. Водночас, як вбачається зі змісту цих документів, вони не дають можливості ідентифікувати вантажоотримувача, пункт навантаження, пункт розвантаження, отже неможливо об`єктивно підтвердити реальні витрати пального за відповідні періоди.

Оскільки позивач є платником податку на додану вартість, у випадку використання пального не у господарській діяльності у нього виникає обов`язок нарахування податкових зобов`язань з ПДВ на підставі абз. «г» п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України. Тому, хоч акти на списання пального і підтверджують факт списання палива, однак вони не є документами, що підтверджують використання списаного пального у господарській діяльності.

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу від 14.10.1997 № 363, товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Судом встановлено, що позивачем укладались з покупцями типові договори купівлі-продажу алюмінієвих (металопластикових) конструкцій, і разом з товаром продавець повинен був надати покупцям усі супроводжуючі документи (товарно-транспортні накладні, рахунки, видаткові накладні)

Отже, саме шляхом співставлення відомостей, наведених у видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, шляхових листах та актах на списання, можна прийти до достовірного висновку про доведеність використання пального у господарській діяльності платника.

До заперечень на акт перевірки позивач додав ( вибірково) 4 товарно - транспортні накладні як зразки тих документів, які були надані перевіряючим, але були ними відхилені.

У той же час, до матеріалів позову представлений масив товарно - транспортних накладних, які стосувались періоду, що підлягав перевірці, однак зі слів платника вони з невідомих причин не були взяті до уваги контролюючим органом.

У постановах від 24.02.2020 у справі №440/4443/18, від 27.04.2022 у справі №420/13197/20 Верховний Суд вказав на те, що з огляду на визначені нормами Податкового кодексу України мету й повноваження контролюючого органу під час проведення податкової перевірки, у разі якщо рішення контролюючого органу вмотивоване саме ненаданням платником податків на вимогу контролюючого органу первинних документів, адміністративний суд, виходячи з окреслених процесуальним законом меж судового доказування, повинен перевіряти і враховувати такі обставини й винятки з них при вирішенні спору. Винятком щодо ненадання платником податків документів, за якого не можна кваліфікувати як таке ненадання документів під час перевірки, є виїмка документів або інше їх вилучення правоохоронними органами.

З огляду на те, що належними доказами не підтверджується надання позивачем до перевірки, зокрема, товарно-транспортних накладних, а також інших запитуваних документів, суд вважає неможливим врахування вказаних документів, наданих до позову, як таких, що були наявні та були надані до перевірки, відтак повинні були бути враховані при прийнятті рішення.

Суд погоджується з висновком контролюючого органу про те, що наданими до перевірки документами ( акти списання палива, шляхові листи) неможливо було підтвердити використання паливно-мастильних матеріалів у господарській діяльності позивача. З огляду на це, в цій частині позовні вимоги суд також вважає недоведеними.

Відтак, оскільки відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість висновків перевірки, які стали підставою для прийняття оскарженого податкового рішення, позов не є обґрунтований, відтак задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 24 січня 2025 року

Позивач:Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29001 , код ЄДРПОУ - 44070171)

Головуючий суддя І.С. Козачок