Справа № 466/296/25
Суддя: Свірідова В. В.
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/296/25
Провадження № 2-а/466/70/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

при секретарі Мошовській М.-О.П.

представника позивача адвоката Юрчак В.В.

справа №466/296/25; 2а/466/70/25

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

встановив:

10.01.2025 представник позивача адвокат Юрчак Владислав Валентинович в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Львівській області про визнання протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №3592539 від 03.12.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в діях особи складу зазначеного порушення.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 03.12.2024 позивач, керуючи транспортним засобом марки «Audi» модель «A6», н.з. НОМЕР_1 не подав світловий покажчик повороту відповідного напрямку при зміні напрямку, чим порушив п. 9.2б Правил дорожнього руху.

Вважає, що постанова є незаконною, оскільки відповідач, в порушення приписів ст. 280-284 КУпАП, не надав та не описав у Постанові жодних доказів, які б доводили факт існування події та складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП; в порушення приписів ст. 268 не розглянув заперечення та клопотання позивача.

Приписи ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність зокрема, за порушення правил проїзду перехресть.

Відповідно до п. 9.2б Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку, в тому числі перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної Постанови позивач порушив правила використання світлових сигналів при проїзді перехресть.

Однак позивач насправді, скористався відповідним покажчиком повороту та дотримався вимог п. 9.2б Правил дорожнього руху.

Вважає, що постанова серії ЕНА №3592539 від 03.12.2024 є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки він не вчиняв адміністративні правопорушення, передбачене ч. 2 ст.122 КУпАП, а відповідач всупереч вимогам ст. 245, 280 КУпАП при винесенні оскаржуваної постанови не було належним чином з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи наявна його вина у вчиненні такого правопорушення.

З врахування вказаного, підтримує позовні вимоги в повному обсязі, вважає постанову серії ЕНА №3592539 від 03.12.2024 такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 16.01.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.16).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Юрчак В.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать довідка про доставку електронного листа, 23.01.2025 від представника відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Забродоцької Я.Р. надійшло клопотання про перенесення судового засідання та ознайомлення з матеріалами справи, вже після розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст. 131 КАС України учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не можуть з поважних причин прибути до суду, зобов`язані завчасно повідомити про це суд.

Оскільки судом виконано вимоги передбачені ст. 174 КАС України, суд вважає за необхідне здійснювати розгляд справи без участі відповідача чи їх представника.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Судом встановлено, що постановою серії ЕНА №3592539 від 03.12.2024 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00гривень (а.с.8).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події складу адміністративного правопорушення, що має бути доведено шляхом надання доказів.

Під час розгляду справи посадова особа зобов`язана з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Системний аналіз наведених норм наводить на висновок про те, що встановлення цих ключових обставин посадовою особою здійснюється на підставі дослідження відповідних доказів.

Враховуючи сталу прецедентну практику Європейського суду з прав Людини при розгляді справи про адміністративне правопорушення тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого (див. Рішення ЄСПЛ у справах «Надточій проти України» від 15.05.2008 (Заява № 7460/03); «Salabiaku проти Франції» від 07.10.1988 (Заява №10519/83).

Таким чином саме відповідач, як суб`єкт владних повноважень використовуючи свої повноваження, перед прийняттям рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, повинен зібрати всі докази, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростувати надані свідчення.

Відповідачем не було встановлено чи було взагалі вчинено адміністративне правопорушення, тобто не встановлено наявність події адміністративного правопорушення, крім того позивач повністю заперечив проти факту невикористання ним правого покажчика повороту.

У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показання технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП). Аналогічні вимоги викладені й у п. 10 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року №1395.

В подальшому оцінені та відхилені докази в силу вимог ст. 283 КУпАП повинні бути зазначені у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності. Зокрема, така постанова повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, а також технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Окрім цього п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» вказує, що у постанові необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Позивач дотримувався усіх вимог Правил дорожнього руху та скористався правим покажчиком повороту, однак відповідач не надав жодних доказів на спростування таких свідчень.

Складання постанови без будь-яких фактичних доказів вчинення адміністративного правопорушення є неправомірними, що підтверджується Постановою Верховного суду у справі №357/10134/17 від 23.10.2019, подібні постанови підлягають скасуванню.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008. В силу принпицу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеності невинуватості цієї особи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У зв`язку з цим посадова особа зобов`язана розглянути всі сторони адміністративного правопорушення, оцінити його наслідки, переконатись, що внаслідок його вчинення не завдана значна шкода окремим громадянам або суспільству, дослідити обстановку, в якій вчинене порушення, особу порушника, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність та інше.

Слід наголосити на тому, для виконання відповідних функцій, зокрема, для регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху працівники патрульної поліції уповноважені застосувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (ст. 40 Закону України «Про національну поліцію).

Проте оскаржувана постанова не містить жодного посилання на те, чи було зафіксовано хоча б якимись технічними засобами факт невикористання позивачем правого покажчика повороту.

Більше того, п. 7 оскаржуваної постанови не містить жодної згадки матеріалів, на яких ґрунтується висновок відповідача про порушення Правил дорожнього руху.

Фактично, постанова містить лише констатацію факту порушення п. 9.2б Правил дорожнього руху, без будь-якої прив`язки до доказів, передбачених ст. 251 КУпАП. Однак, ця Постанова сама по собі не є доказом, оскільки містить лише опис обставин, які визнані відповідачем підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без зазначення певних доказів на їх підтвердження.

Частина 2 ст. 2 КАС України закріплює перелік принципів та стандартів, дотримання яких зобов`язаний перевірити суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Одним із таких стандартів та принципів є принцип законності (п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України).

Так принцип законності передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень має здійснюватися на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, що приписам ст. 19 Конституції України.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Однією із таких презумпцій є презумпція невинуватості, елементом якої є принцип «in dubio pro reo», який відображається в нормі ч. 3 ст. 62 Конституції України та відповідно до якого усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Такі правові висновки зроблені Конституційним Судом України у своєму Рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010р.

Проте в цій ситуації, відповідач виніс Постанову про накладення адміністративного стягнення не ґрунтуючи її на жодних можливих доказах, передбачених ст. 251 КУпАП, та не досліджуючи жодних доказів, чим порушив приписи ст. 251, 252 та ст. 280-284 КУпАП.

Частина 3 ст.258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Працівник патрульної поліції не має права притягати водія до адміністративної відповідальності без доказів та без з`ясування всіх обставин справи. Звинувачення не може ґрунтуватися лише на припущеннях працівника патрульної поліції. Так, стаття 62 Конституції України передбачає, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Однак, як зазначено вище, відповідач не спромігся надати жодних доказів на підтвердження факту наявності події адміністративного правопорушення. Такі твердження позивача підтверджуються до прикладу змістом самої постанови, яка не згадує інших додаткових матеріалів та доказів, взятих в основу відповідачем (див. п. 32 позовної заяви).

В зворотному випадку оскаржувана Постанова містила б посилання на хоча б якісь матеріали, які б підтверджували подію вчинення адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи посадова особа відповідача не дотримався належної процедури розгляду, зокрема не врахував клопотання позивача про ознайомлення з матеріалами справи, що мали б стати основою для прийняття відповідного рішення.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні протоколу про адміністративне правопорушення зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Постановою Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі №524/9827/16-а встановлено, що невжиття жодних дій щодо надання можливості реалізувати своє право на отримання такої допомоги свідчить про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Повертаючись до висновків, викладених у п. 35, 41-42, зазначаємо, що відповідач при розгляді адміністративної справи порушив права позивача, зокрема не надав на його прохання докази, які б підтверджували факт вчинення адміністративного правопорушення, не дав можливості скористатися правовою допомогою, а також жодним чином не заслухав позивача та не врахував його доводів про те, що він насправді скористався правим покажчиком повороту.

Здійснюючи розширений аналіз ч.4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності та рівноправності сторін у судочинстві - обов`язок доведення законності застосування адміністративного стягнення, лежить на органі (посадовій особі), який виніс оскаржуване рішення.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В судове засідання представник відповідача не з`явились, крім того не представили суду достатніх та належних доказів підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, не надали документів, які стали підставою для прийняття рішення про притягнення до відповідальності позивача.

Відповідно до ст.280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Разом з тим, згідно з ст.1 КпАП України, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст.293 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

Зазначена постанова судом перевірялась на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо.

З наведених обстави суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, не доведена, прийняте рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, за відсутності достатніх даних про вчинення правопорушення, відповідно постанова серії ЕНА №3592539 від 03.12.2024 підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Окрім того, оскаржувана постанова винесена 03.12.2024, однак позивач не був ознайомлений із її змістом. Ці доводи підтверджуються, зокрема, змістом оскаржуваної постанови, оскільки позивач відмовився від ознайомлення із змістом постанови, відмовився від її отримання, що пояснюється категоричною незгодою позивача із фактом складення оскаржуваної постанови.

Позивач зміг ознайомитися із оскаржуваною постановою лише 07.01.2025 після звернення до відповідача із клопотанням від 07.01.2025 року. Дослідивши зміст постанови, позивач, невідкладно, на другий день звернувся до суду із позовною заявою.

Таким чином, позивач пропустив строк на звернення із позовною заявою до суду з поважних підстав, оскільки звернувся до суду 10.01.2025 року, який слід поновити позивачу.

Відповідно до ч.6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, а тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними у судовому засіданні.

Таким чином, судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи прийнято обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В позовній заяві позивач просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 454,00гривень.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закону України «Про судовий збір».

За статтями 1, 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

У постанові від 18.03.2020 року у справі № 543/775/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви у цих правовідносинах не передбачають. З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 5 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025рік» встановлено, що у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб - 3028гривні. Відтак,0.2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 605,60 грн.

Згідно ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі- застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, оскільки позовна заява подана за допомогою підсистеми "Електронний суд", а відтак за подання заяви, з урахуванням пониженого коефіцієнту позивач має сплатити 484,48 грн.(605,60 *80%).

Позивачем за подання позову було сплачено судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 484,48 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позовних вимог з суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Львівській області на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 484,48 гривень за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 19, 20, 72-78, ч.6 ст.161, 139, 229, 269, 286, 293, 295 КАС України, суд, -

ухвалив:

позов задовольнити, поновити позивачу строк звернення із позовною заявою до суду.

Визнати постанову серії ЕНА №3592539 від 03.12.2024 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00грн. протиправною.

Постанову серії ЕНА №3592539 від 03.12.2024 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00грн. скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП закрити.

Стягнути з суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Львівській області (місце знаходження: м. Львів, вул. Перфецького, 19, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 484,48 (чотириста вісімдесят чотири гривні 48коп. ) за рахунок бюджетних асигнувань.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Львівській області: (місце знаходження: м. Львів, вул. Перфецького, 19, ).

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В. В. Свірідова