Справа № 480/6185/24
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2025 року Справа № 480/6185/24

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6185/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 18001-24-1 від 01 березня 2024 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової допомоги сім`ї загиблої ОСОБА_2 , згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 відповідно до частини 5 статті 36 Закону "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" одноразову допомогу сім`ї у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку із смертю дружини ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 16.07.2024 позовну заяву залишено без руху.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви провадження у справі, ухвалою суду відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі була направлена відповідачу за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві, а також яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У встановлений судом строк відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надійшло.

Згідно із ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:

Як свідчить з матеріалів справи, 05.03.2003р. року між Позивачем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , про що складено відповідний актовий запис № 79 від 05.03.2003р. (копія в справі).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла дружина Позивача - ОСОБА_2 , згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , про що 29.08.2023р. складено відповідний актовий запис № 644.

Як вбачається з доказів наданих позивачем, його дружина працювала на посаді директорки Роменського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Роменської міської ради Сумської області та загинула на робочому місці внаслідок нещасного випадку на виробництві, влучання російського дрону-камікадзе типу «Shahed», що стався 23.08.2023р. у Роменському закладі середньої освіти І-ІІ ступенів № 8 Роменської міської ради Сумської області, за адресою: Сумська обл., м. Ромни, вул. Троїцька, буд. 94.

18.12.2023р. затверджено Акт спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 23.08.2023р., складеного за результатами проведеного службового розслідування комісією з проведення службового розслідування.

За висновками комісії, викладеними в Акті спеціального розслідування групового нещасного випадку було встановлено, що нещасний випадок на виробництві, що стався 23 серпня 2023 року о 10 год. 05 хв. із директором Роменського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 8 Роменської міської ради Сумської області Прокопенко Тетяною Іванівною визнається таким, що пов`язаний з виробництвом. Прийнято рішення скласти акт за формою Н-1/П на потерпілу ОСОБА_2 .

В провадженні слідчого відділу Служби безпеки України в Сумській області знаходиться кримінальне провадження №0179 від 29 серпня 2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України, в якому досліджуються обставини загибелі та поранення 23 серпня 2023 року працівників Роменського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 8 Роменської міської ради Сумської області. Позивач, визнаний потерпілим в даному кримінальному провадженні як чоловік загиблої ОСОБА_2 .

Зважаючи на вищевикладені обставини, 08.01.2024р. Позивачем було направлено листом через засоби зв`язку АТ Укрпошта до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області заяву про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, для членів родини загиблої внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_2 .

02.04.2024р. ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області було надіслано лист ОСОБА_1 за результатами розгляду адвокатського запиту та надано копію Рішення №18001-24-1 від 01 березня 2024 року про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги.

За висновками, викладеними в даному Рішенні, ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області за наявними документами не було підтверджено факт реєстрації місця проживання за однією адресою померлої ОСОБА_2 та її чоловіка, ОСОБА_1 та доньки, ОСОБА_3 . До того ж, вік доньки на дату смерті потерпілої - 20 років. Тобто, враховуючи положення Сімейного кодексу України, на дату смерті ОСОБА_2 , її донька, ОСОБА_2 не є членом сім`ї.

Враховуючи норми п. 5.1 Постанови правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018р. № 11 (яка була діючою на момент загибелі ОСОБА_2 ) , було не підтверджено факт реєстрації місця проживання за однією адресою померлої ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_1 та відмовлено у призначенні Позивачу одноразової грошової допомоги у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.

Позивач не погоджується із вказаним Рішенням про відмову у виплаті одноразової допомоги у зв`язку з неспівпадінням місця реєстрації Позивача та його дружини, вважає, що йому протиправно відмовлено у призначенні відповідної виплати, а Рішення ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області № 18001-24-1 від 01 березня 2024 року вважає неправомірним, таким, що ґрунтується на формальній підставі та виданим з порушенням норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та таким, що порушує право Позивача на одноразову допомогу як члену родини загиблої особи на робочому місці, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Отже, спірним питанням в даній справі є відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області у призначенні, нарахуванні та виплаті позивачу відповідно до частини 5 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» одноразової допомоги сім`ї у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку із смертю його дружини, у зв`язку з тим, що на підставі пункту 5.1 розділу V Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління фонду соціального страхування №11 від 19.07.2018 (чинної на дату страхового випадку) для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна збігатися з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого та згідно з відміток в паспорті реєстрації позивача місця проживання та померлої потерпілої не співпадає.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходив з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105-XIV(чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №1105-ХІV).

Частиною першою статті 4 Закону №1105-XIV унормовано, що уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.

На уповноважений орган управління та його територіальні органи, серед іншого, покладено завдання здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до цього Закону (пункт 2 частини першої статті 5 Закону №1105-XIV).

За приписами частини першої статті 30 Закону №1105-XIV, страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Пунктом 2 частини сьомої статті 30 Закону №1105-XIV передбачено, що страхові виплати складаються з страхової виплати у встановлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого).

Згідно з частиною першою статті 35 Закону №1105-XIV, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Відповідно до частини другої статті 35 Закону №1105-XIV, непрацездатними особами, передбаченими частиною першою цієї статті, є:

1) діти, які не досягли 18 років;

2) повнолітні діти, які є здобувачами освіти за денною формою навчання (у тому числі у період між завершенням навчання в одному закладі освіти та вступом до іншого закладу освіти або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим освітньо-кваліфікаційним рівнем, за умови що такий період не перевищує чотири місяці), - до закінчення ними навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років, або визнані особами з інвалідністю з дитинства;

3) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють;

4) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один із батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку (частина третя статті 35 Закону №1105-XIV).

Частиною п`ятою статті 36 Закону №1105-XIV установлено також, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються:

1) одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату;

2) одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, а також його дитині, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює восьми розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.

Наведене свідчить, що у разі смерті потерпілого законодавець встановив коло осіб, які мають право на щомісячні страхові виплати, та осіб, які мають право на отримання одноразових страхових виплат сім`ї - допомоги сім`ї потерпілого (виплачується сукупно на сім`ю потерпілого) та страхової виплати (виплачується особам, які мали право на одержання утримання від потерпілого, а також на дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого).

Відповідно до частини першої статті 37 Закону №1105-XIV, для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління в електронній формі через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України заяву про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України. За малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або інший законний представник. Заява може бути подана до Пенсійного фонду України у формі паперового документа.

Приписами частини другої статті 37 Закону №1105-XIV визначено, що територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі заяви та отриманих шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ, організацій:

1) акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами;

2) даних про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності;

3) даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи, яка має право на виплати, та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть потерпілого та інших актів цивільного стану, необхідних для призначення страхових виплат;

4) даних реєстру застрахованих осіб та реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про працевлаштування, нараховану заробітну плату (дохід) і сплату страхових внесків та інших даних, необхідних для призначення виплат;

5) наявних даних Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання;

6) даних органів реєстрації про реєстрацію місця проживання;

7) даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти про навчання;

8) даних Державного реєстру боржників про виплату аліментів;

9) даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо статусу внутрішньо переміщеної особи;

10) даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Як встановлено частиною третьою статті 37 Закону №1105-XIV, потерпілий або особи, які мають право на страхові виплати, у разі відсутності необхідної інформації в державних реєстрах і базах даних мають право надати додаткові документи, необхідні для призначення страхових виплат.

Стаття 38 Закону №1105-XIV встановлює порядок розгляду справи про страхові виплати, згідно з якою територіальні органи уповноваженого органу управління розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи і приймають відповідні рішення протягом 10 календарних днів, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Рішення оформлюється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та строки їх здійснення або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Відповідно до статті 39 Закону № 1105-ХГУ, Уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо:

1) потерпілий вчиняв дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання рекомендацій лікаря), що сприяли настанню страхового випадку;

2) роботодавець, інші органи, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілий надали уповноваженому органу управління завідомо неправдиві відомості про страховий випадок;

3) застрахована особа вчинила умисне кримінальне правопорушення, що призвело до настання страхового випадку.

Уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованій особі, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.

Відповідно до статей 7, 36, 37, 38, 39 Закону №1105-ХГУ та з метою вдосконалення порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат і здійснення управліннями (відділеннями) виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України страхових виплат потерпілим (членам їх сімей) у разі настання нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання затверджений Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат (далі - Порядок №11), чинний на день складення Акту спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 23.08.2023р., складеного за результатами проведеного службового розслідування комісією з проведення службового розслідування.

Зі змісту пунктів 1.3, 1.4 розділу I Порядку №11 слідувало, що Управління (відділення) Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, визначених Законом №1105-ХГУ та цим Порядком і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа. Рішення про страхові виплати приймається начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду та оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхової виплати за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах.

Пунктом 5.1 розділу V Порядку №11 установлено, що для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, до управління (відділення) виконавчої дирекції Фонду подаються: заяви (колективна чи індивідуальні), для призначення страхових виплат за встановленою виконавчою дирекцію Фонду формою; копії паспорта; копії реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або сторінки паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого; копії документів, що підтверджують родинні зв`язки померлого потерпілого (свідоцтво про шлюб потерпілого, свідоцтво про народження його дітей, у разі призначення виплати батькам потерпілого подається свідоцтво про народження потерпілого); довідка про реєстрацію місця проживання (у разі відсутності відмітки про реєстрацію місця проживання в документах, що засвідчують особу). Для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого.

Однак, суд зазначає, що Відповідач не вказав жодної з підстав відмови у призначенні одноразової допомоги, передбаченої Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 1105-ХІУ.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_2 загинула внаслідок нещасного випадку на виробництві, що підтверджується актом спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-1/П від 28 листопада 2023 року, відповідно до статті 37 Закону № 1105-ХГУ, Позивачем було подано до Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області заяву про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, для членів родини загиблої внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_2 , разом з Актом спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 23.08.2023р., складеного за результатами проведеного службового розслідування комісією з проведення службового розслідування, затвердженого 18.12.2023р., копіями паспорту Позивача; свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ; свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Рішенням Відповідача № 18001-24-1 від 01 березня 2024 року Позивачу було відмовлено у призначенні одноразової допомоги на сім`ю, відповідач покликається на пункт 5.1 Порядку №11, яким визначено перелік документів для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати. Зокрема - поданими заявником документами не підтверджується факт реєстрації місця проживання за однією адресою померлої ОСОБА_2 та чоловіка ОСОБА_1 .

При цьому, жодної з перелічених у статті 39 Закону №1105-ХІУ підстав для відмови у страховій виплаті відповідач не вказав, що сприяли настанню страхового випадку; роботодавець, інші органи, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілий надали уповноваженому органу управління завідомо неправдиві відомості про страховий випадок; застрахована особа вчинила умисне кримінальне правопорушення, що призвело до настання страхового випадку; якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом).

Крім цього, суд зазначає, що ані Закон №1105-XIV, ані Порядок №11 поняття родини/сім`ї не визначають.

Для такого правового регулювання з урахуванням предмета спору, Сімейний Кодекс України є спеціальним законом, який має враховуватись при визначенні поняття сім`ї та її членів при вирішенні питань про наявність права на отримання допомоги, передбаченої Законом №1105-XIV.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Конституційний Суд України у Рішенні від 03 червня 1999 року №5-рп/99 визначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

При цьому Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2024 року у справі №420/17371/22 сформулював висновок, відповідно до якого враховуючи передбачену Основним Законом можливість вільного вибору особою свого місця проживання, а також те, що положення Цивільного кодексу України та Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачають можливість проживання у двох і більше місцях і при цьому не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації; зареєстроване місце проживання не є безумовним, єдиним та безпосереднім доказом проживання заявника з потерпілим однією сім`єю на момент його смерті. Тому встановлена Порядком №11 обов`язковість збігу зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого є додатковою обмежуючою умовою, що значно звужує обсяг встановлених законом прав сімей застрахованих осіб, що загинули на виробництві. Верховний Суд також зауважував, що Закон №1105-XIV не містить вимоги співпадіння зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого та не вбачається серед переліку підстав для відмови в призначенні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому. Враховуючи встановлену під час розгляду справи невідповідність положень пункту 5.1 розділу V Порядку №11, що визначають підстави набуття права на одноразову допомогу сім`єю загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві, положенням Закону №1105-XIV, Верховний Суд дійшов висновку, що правильним є застосування правового акта, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, за змістом висновків Верховного Суду, сформульованих у наведеній справі, неоднакове зареєстроване місце проживання членів сім`ї не впливає на отримання одноразової допомоги сім`ї потерпілого. Тому визначальним є факт проживання однією сім`єю.

Слід також зазначити, що ані Законом № 1105-ХГУ ані Порядком №11 поняття родини/сім`ї не визначається.

Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України), сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коди дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Конституційний Суд України у Рішенні від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 визначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Частиною першою статті 56 СК України також встановлено, що дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання.

З огляду на вищезазначене, враховуючи передбачену Основним Законом можливість вільного вибору особою свого місця проживання, а також те, що положення ЦК України та Закону №1382-ГУ передбачають можливість проживання у двох і більше місцях і при цьому не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, в контексті правовідносин, що виникли у цій справі, можна зробити висновок, що зареєстроване місце проживання не є безумовним, єдиним та безпосереднім доказом проживання заявника з потерпілим однією сім`єю на момент його смерті.

Встановлена Порядком №11 обов`язковість збігу зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім"ю у разі смерті потерпілого є додатковою обмежуючою умовою, що значно звужує обсяг встановлених законом прав сімей застрахованих осіб, що загинули на виробництві.

Конституційний суд України в абзаці третьому підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016 також вказав, що обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.

Тому можемо зробити висновок, що встановлена Порядком № 11 обов`язковість збігу зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого є додатковою обмежуючою умовою, що значно звужує обсяг встановлених законом прав сімей застрахованих осіб, що загинули на виробництві.

При цьому маємо зазначити, що Закон України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 1105-ХГУ не містить вимоги співпадіння зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого та не вбачається серед переліку підстав для відмови в призначенні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому.

Слід зазначити, що 21.03.2024р. набула чинності Постанова правління Пенсійного фонду України від 26 січня 2024 року № 4-1 Про затвердження Порядку призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (далі - Порядок 4-1), відповідно до якої втратила чинність Постанова правління Фонду соціального страхування України від 19 липня 2018 року № 11 «Про затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат».

Відповідно до п. 1 розділу IX Порядку № 4-1, у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання виплачується одноразова допомога сім`ї потерпілого. При цьому дискримінаційних умов, які стосуються обов`язковості однакового зареєстрованого місця проживання усієї родини, положеннями нового Порядку № 4-1 не передбачено.

Постановою Верховного Суду України від 22 квітня 2024 року у справі №420/17371/22, судом зроблено висновки, що встановлена Порядком № 11 обов`язковість збігу зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого є додатковою обмежуючою умовою, що значно звужує обсяг встановлених законом прав сімей застрахованих осіб, що загинули на виробництві.

Судом зауважено, що Закон № 1105-ХІУ не містить вимоги співпадіння зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого та не вбачається серед переліку підстав для відмови в призначенні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому.

З огляду на наведене, можна зробити висновки, що ГУ ПФУ в Сумській області неправомірно відмовило ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату допомоги та своїм рішенням позбавило Позивача конституційного права на соціальну допомогу.

Матеріалами справи підтверджується наявність родинних зв`язків між позивачем - ОСОБА_1 (чоловік) та потерпілою ОСОБА_2 (дружина), про що свідчить наявне свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 . Відповідно до паспорту Позивача, його місце реєстрації: АДРЕСА_1 . В той час, відповідно до довідки Роменської міської ради Сумської обл. від 22.12.2023р. № 04-20/836, дружина Позивача на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Як стверджує позивач, не зважаючи на різні місця реєстрації Позивача та його дружини, фактично вони проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 , з моменту укладення шлюбу, 05.03.2003р. до моменту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Факт спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з моменту укладення шлюбу, 05.03.2003р. до моменту смерті ОСОБА_2 підтверджується Актом від 02.07.2024р. (копія в справі).

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Роменської міської ради Сумської області від 28.06.2024р. № 01-35/170, підтверджується факт не проживання Позивача за адресою реєстрації ( АДРЕСА_1 ) з 2003 року по теперішній час.

Відповідач відмовляючи у призначенні допомоги посилається на те, що для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого.

Однак, на переконання суду, акт від 02.07.2024р. (а.с.21) може сприйматися судом як доказ спільного проживання подружжя - ОСОБА_1 разом із його померлою дружиною ОСОБА_2 на момент її смерті за однією адресою, однією сім`єю. Водночас, саме факт спільного проживання позивача та його померлої дружини є достатньою підставою для отримання одноразової допомоги на сім`ю.

При цьому, суд бере до уваги, що норми законодавства не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а зареєстроване місце проживання не є безумовним, єдиним та безпосереднім доказом проживання заявника з потерпілим однією сім`єю на момент його смерті.

Щодо доводів Відповідача, викладених у Рішенні про відмову у призначенні одноразової допомоги членам сім`ї загиблої № 18001-24-1 від 01 березня 2024 року, що стосуються невідповідності місця реєстрації Позивача та його померлої дружини ОСОБА_2 , слід зазначити, що норми законодавства не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання одноразової допомоги як член сім`ї потерпілого, передбаченої частиною п`ятою статті 36 Закону №1105-ХІV, а тому відмова відповідача у призначенні такої соціальної виплати є протиправною.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області у призначенні, нарахуванні та виплаті позивачу відповідно до частини 5 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» одноразової допомоги сім`ї у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку із смертю його дружини , та як похідна вимога зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити, нарахувати та виплатити позивачу відповідно до частини 5 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» одноразову допомогу сім`ї у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку із смертю його дружини - ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується платіжною інструкцією від 22.07.2024р., позивач за подання адміністративного позову сплатив 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Витрати позивача по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 18001-24-1 від 01 березня 2024 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової допомоги сім`ї загиблої ОСОБА_2 , згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 відповідно до частини 5 статті 36 Закону "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" одноразову допомогу сім`ї у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку із смертю дружини ОСОБА_2 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області () судові витрати у розмірі 1211 грн. 20 коп. на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець