Справа № 240/10096/24
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року м. Житомир справа № 240/10096/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення грошової допомоги.,

установив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом, у якому просить визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), яка полягає у не проведенні відповідного перерахунку та виплати сум грошового забезпечення, а саме:

за січень 2023 року 4516,13 грн, за лютий 2023 року 70000,00 грн;

одноразової виплати у розмірі 50 мінімальних заробітних плат за отримані 01 жовтня та 12 грудня 2022 року поранення;

з 01 жовтня 2023 року по 31 березня 2024 року щомісячної додаткової винагороди у розмірі 20100 грн у зв`язку з отриманими пораненнями та знаходження поза штатом;

з 01 по 10 квітня 2024 року окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років;

компенсації за щорічну відпустку за 2022 2024 роки;

матеріальної допомоги за 2024 рік,

та зобов`язання нарахувати і виплатити зазначені суми.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач протиправно при обрахунку додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, за період з 01 січня по 28 лютого 2023 року визначив її у заниженому розмірі, що обумовило недоплату такої. Також у порушення вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідач не провів нарахування та виплату одноразової виплати як військовослужбовцю, який отримав поранення під час війни. Акцентує увагу, що згідно приписів постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 20100 грн за період перебування у розпорядженні у зв`язку з отриманням поранення та визнанням військово-лікарською комісією обмежено придатним до військової служби. Крім цього, на порушення вимог Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, відповідач не здійснив нарахування та виплату окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період з 01 по 1 квітня 2024 року, компенсації за щорічну відпустку за 2022 2024 роки та матеріальної допомоги за 2024 рік.

Ухвалою суду від 29 серпня 2024 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов та зобов`язано протягом 15 днів з дня отримання цієї ухвали подати до суду накази про призначення спірних виплат, розрахунки сум нарахованих та виплачених основних та додаткових видів грошового забезпечення, докази, що підтверджують нарахування та виплату таких сум грошового забезпечення у разі їх здійснення.

Станом на 21 жовтня 2024 року відповідач відзив та витребувані судом документи не надав, що обумовило постановлення ухвали про витребування доказів та зупинення провадження у справі до моменту отримання витребуваних доказів.

22 жовтня 2024 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що згідно довідки ВЛК № 783 від 27 грудня 2022 року поранення, отримане позивачем 12 грудня 2022 року, не має тяжкого ступеня важкості, а тому за період перебування в зоні виконання бойових дій та на лікуванні за 29 днів грудня 2022 року позивачу нараховано та виплачено у січні 2023 року додаткову винагороду у збільшеному розмірі, а за 2 дні перебування у відпустці у розмірі 30000,00 грн. Доказів оскарження зазначеної довідки ВЛК позивач не надає. Протягом січня 2023 року позивач перебував у відпустці та у розпорядженні командира В/ч НОМЕР_1 , а тому правові підстави для виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі відсутні. Зауважує, що згідно довідки ВЛК №4665 від 26 травня 2023 року позивач визнаний придатним до військової служби, але непридатним до військової служби у високомобільних десантних військах, а тому правові підстави для виплати додаткової винагороди у розмірі 20100,00 грн згідно приписів постанови Кабінету Міністрів України від 15 вересня 2023 року № 1001 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» також відсутні. Наголошує, що положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не містять норми про одноразову виплату у розмірі 50 мінімальних заробітних плат за отримані ветеранами поранення. Щодо розміру визначеної до виплати суми грошового забезпечення за 10 днів квітня 2024 року наводить обґрунтування її розрахунку з урахуванням переплати грошового забезпечення за серпень 2023 року. Акцентує увагу, що позивач наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 10 квітня 2024 року переведений до іншого місця служби, а не звільнений, що спростовує твердження позивача про наявність у нього права на отримання компенсації за невикористані основні відпустки. Також зазначає, що позивач не подавав рапорту на виплату матеріальної допомоги у 2024 року, а тому у командування були відсутні підстави для її нарахування. Додатково наголошує, що наказом Міністра оборони України від 16 січня 2024 року № 183/уд визначені підстави, за наявності яких виплачується матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Доказів наявності у позивача таких підстав, до позовної заяви не додано.

З огляду на подання відповідачем до суду витребуваних документів, 24 січня 2025 року судом постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі.

Розглядаючи спір по суті, суд, на підставі наявних у справі доказів, установив, що позивач з 04 липня 2022 року по 10 квітня 2024 року проходив військову службу у В/ч НОМЕР_1 . Наказом командира від 10 квітня 2024 року №104 позивача, призначеного наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 09 березня 2024 року №368-РС на посаду водія-електрика радіостанції НОМЕР_2 окремого радіолокаційного взводу військової частини НОМЕР_3 , вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби, АДРЕСА_1 .

З метою отримання інформації про розмір виплачених позивачу сум грошового забезпечення, додаткової грошової винагороди, грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, матеріальної допомоги відповідачу був направлений адвокатський запит, у відповідь на який В/ч НОМЕР_4 надала довідку про доходи від 08 квітня 2024 року №1634/ФЕС/1264.

Уважаючи бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування і виплати грошового забезпечення, додаткової грошової винагороди, грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, матеріальної допомоги у визначених законодавствах розмірах, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 2232-XII).

Відповідно до частини 4 статті 2 цього Закону порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 40 Закону України № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 2011-XII).

Пунктом 1 статті 9 цього Закону передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2 та 3 цієї правової норми установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Пунктом 4 статті 9 Закону України №2011-ХІІ визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Постанова №704) затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 1 статті 101 Закону України № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до статті 9 Закону України №2011-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704 наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

Відповідно до пункту 1 розділу І названого Порядку у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Порядок №260) він визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділ ХХІV цього Порядку містить приписи, що регулюють питання виплати допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Пунктом 1 цього розділу закріплено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 9 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Положеннями Порядку №260 врегульовано питання розрахунку грошового забезпечення за період перебування у щорічній основній відпустці, а також компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки.

Однак згідно розділу ХХХІ Порядку №260 право на таку компенсацію передбачене виключно за військовослужбовцями, які звільняються з військової служби та не виявили бажання використати таку відпустку.

Підсумовуючи викладене, з огляду на те, що позивач згідно наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 10 квітня 2024 року №104 не звільнений з військової служби, а вибув до нового місця служби, доказів подання рапорту про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік не надав, суд приходить до висновку, що правові підстави для визнання протиправною бездіяльності щодо нарахування та виплати названих компенсації та допомоги відсутні.

Надаючи правову оцінку вимозі позивача щодо проведення нарахування та виплати одноразової виплати у розмірі 50 мінімальних заробітних плат за отримані 10 жовтня та 12 грудня 2022 року поранення, суд зауважує на таке.

Стверджуючи про порушення права на отримання названої виплати, ОСОБА_1 посилається на Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1991 року №3551-ХІІ.

За результатами вивчення названого нормативно-правового акта в усіх редакціях, судом не установлено норми, яка б передбачала проведення такої виплати.

З огляду на викладене, керуючись приписами частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, які передбачають, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, суд відмовляє у задоволенні такої позовної вимоги.

Щодо вимоги позивача про проведення нарахування та виплати окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 01 по 10 квітня 2024 року, суд звертає увагу на таке.

Згідно витягу з наказу командира НОМЕР_5 окремої аеромобільної бригади Десантно-штурмових військ Збройних Сил України від 25 червня 2023 року № 175-РС солдат ОСОБА_1 увільнений від займаної посади і зарахований в розпорядження командира НОМЕР_5 окремої аеромобільної бригади Десантно-штурмових військ Збройних Сил України.

У подальшому наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 10 квітня 2024 року №104 позивача, призначеного наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 09 березня 2024 року №368-РС на посаду водія-електрика радіостанції НОМЕР_2 окремого радіолокаційного взводу військової частини НОМЕР_3 , вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби, м. Подільськ Одеської області.

Питання виплати грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні або звільнення від посад врегульовано положення розділу XXVIII Порядку № 260.

Згідно пункту 1 названого розділу грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Пунктом 5 також передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.

Отже грошове забезпечення за займаною посадою до виведення позивача у розпорядження мало виплачуватись з 25 червня по 25 серпня 2023 року. Натомість, позивачу було нараховано та виплачено грошове забезпечення, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, за повний серпень 2023 року.

Наведене обумовило проведення перерахунку та при переведенні до іншого місця служби у позивача відраховано 727,74 грн посадового окладу, 5,26 грн вислуги років, 948,80 грн надбавки за особливості проходження служби, 4541,11 грн премії за період з 25 по 31 серпня 2023 року. Натомість, оклад за військовим званням позивачу виплачено у розмірі 706,67 грн, що підтверджується довідкою від 16 жовтня 2024 року № 1634/ФЕС/5021, яка міститься у матеріалах справи.

Наведене, на переконання суду, виключає підстави для задоволення зазначеної позовної вимоги.

Надаючи правову оцінку вимозі позивача щодо наявності у нього права на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 за січень та лютий 2023 року у збільшеному до 100000,00 грн розмірі та за з 01 жовтня 2023 року по 31 березня 2024 року у розмірі 20100,00 грн, суд зауважує на таке.

28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168, якою на виконання Указів Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64 та «Про загальну мобілізацію» №69 у пункті 1 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

У подальшому до наведеного пункту неодноразово вносилися зміни та на момент виникнення спірних правовідносин і до 21 січня 2023 року було установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

У подальшому постановою Уряду від 01 квітня 2022 року №400 до наведеного пункту внесено зміни, якими, зокрема, передбачено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Визначальним питанням для вирішення справи є надання правової оцінки діям відповідача в частині не проведення нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн за період перебування у відпустці для лікування за висновком військово-лікарської комісії.

Як установлено судом та не заперечує відповідач, у спірний період позивач перебував у відпустці для лікування за висновком військово-лікарської комісії від 27 грудня 2022 року №783.

Однак, як зауважує відповідач, такий висновок не містить інформації про те, що поранення, отримане позивачем, є тяжким.

Надаючи правову оцінку наведеному твердженню відповідачів, суд зауважує на таке.

Відповідно до частини 10 статті 2 Закону України №2232-ХІІ та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800 з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення №402).

Згідно пункту 1.1 глави 1 розділу І цього Положення військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до визначення, закріпленого у пункті 1.2 цієї глави військово-лікарська експертиза це, зокрема, визначення ступеня придатності до військової служби.

Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 закріплено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Порядок проведення медичного огляду військовослужбовців врегульований нормами глави 6 розділу ІІ Положення №402.

Згідно пункту 6.5 зазначеної глави для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником відділення або профільним головним (провідним) фахівцем військового лікувального закладу, у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Пунктом 6.11 передбачено, що постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

При цьому форма та зміст згаданої довідки ВЛК встановлені додатком 4 до Положення №402. Встановленою законодавством формою довідки ВЛК не передбачено вказання у ній відомостей про потребу військовослужбовця в лікуванні та про ступінь тяжкості отриманої травми.

Підпунктом «в» пункту 20.3 Положення №402 встановлено виключний перелік повноважень ВЛК при винесенні постанови в частині визначення, чого потребує військовослужбовець за результатами медичного огляду. Таким підпунктом не передбачено винесення ВЛК постанови про потребу у «відпустці для лікування після тяжкого поранення». Водночас, ВЛК наділена повноваженням визначати потребу військовослужбовця у «відпустці за станом здоров`я на визначену нею кількість календарних днів».

З наведеного слідує, що наявне протиріччя у юридичних формулюваннях між Постановою №168, яка передбачає «відпустку для лікування після тяжкого поранення» за висновком ВЛК та Положенням, яке передбачає можливість ВЛК виключно визначити потребу у відпустці лише «за станом здоров`я».

Зазначене протиріччя усунуте тільки з 25 серпня 2023 року, шляхом внесення змін до Положення №402 наказом Міністерства оборони України від 18 серпня 2023 року №490, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 серпня 2023 року за №1467/40523. Зокрема, названим наказом передбачено замінити слова «відпустці за станом здоров`я» словами «відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)».

У той же час, потреба у лікуванні під час відпустки встановлюється лікувальним закладом, в якому проходило стаціонарне лікування.

Надані позивачем виписка та довідка ВЛК за спірний період містять інформацію про отримання позивачем поранення 12 грудня 2022 року, яке пов`язане з проходженням військової служби, та потребу відпустки за станом здоров`я терміном до 30 діб, а тому суд приходить до висновку, що надана за станом здоров`я відпустка фактично була відпусткою для лікування, оскільки рекомендації щодо лікування передбачалися після виписки з медичного закладу, яке передувало такій відпустці.

Щодо необхідності зазначення у довідці ВЛК ступінь тяжкості отриманого поранення або травми, суд зауважує на таке.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі Порядок №260).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», та Постанови №168, 25 січня 2023 року Міністерством оборони України видано наказ №44, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 січня 2023 року за №177/39233, який набрав чинності 31 січня 2023 року.

Названим наказом внесено зміни до Порядку №260, а саме доповнено його розділом ХХХІV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану».

Пункт 12 цього розділу передбачив, що керівниками військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.

Отже, тільки після 31 січня 2023 року у керівників ВЛК виник обов`язок по складанню та наданню військовослужбовцям документів про ступінь важкості отриманого поранення.

Однак, у розглядуваному спорі відпустка надана позивачу з 28 грудня 2022 року по 26 січня 2023 року включно на підставі довідки ВЛК від 22 грудня 2022 року №4904.

У подальшому позивач отримав довідку ВЛК від 26 травня 2023 року №4665, в якій установлено, що поранення, отримане позивачем 12 грудня 2022 року так, пов`язане із захистом Батьківщини.

Проте названа довідка, на виконання наведених вище вимог Порядку №260, не містить інформації про те, що таке поранення є тяжким.

Доказів того, що позивач оскаржував зазначену довідку ВЛК і така була скасована, суду не надано.

Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку, що правові підстави для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у збільшеному до 100000,00 розмірі за період перебування у відпустці з 28 грудня 2022 року до 26 лютого 2023 року включно відсутні.

Таким чином твердження позивача про недоплату грошового забезпечення в розмірі 4516,13 грн та 70000,00 грн за січень та лютий 2023 року є помилковим.

Суд зауважує, що постановою Уряду від 15 вересня 2023 року №1001 до Постанови №168 внесені зміни.

Так пункту 11 доповнено абзацом 7 такого змісту: «Військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісяця виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень.».

Аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що під час перебування у розпорядження відповідних командирів, після спливу протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) військовослужбовці мають право на отримання окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та додаткової винагороди у розмірі 20100 гривень. Однак, умовам для реалізації військовослужбовцем такого права є:

отримання поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

визнання військово-лікарською комісією його обмежено придатним до військової служби або непридатним до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.

Позивачем не надано довідки ВЛК, згідно якої він визнаний обмежено придатним до військової служби або непридатним до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.

Натомість довідка ВЛК від 26 травня 2023 року №4665 містить висновок про придатність позивача до військової служби та непридатність до служби у високомобільних десантних військах.

Наведене, на переконання суду, виключає підстави для нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі 20100,00 грн за період з 01 жовтня 2023 року по 31 березня 2024 року.

Ураховуючи встановлені у справі обставини та положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини, відсутність інших доводів позивача на обґрунтування заявлених вимог, суд уважає такі вимоги недоведеними, а позов таким, що не підлягає задоволенню з наведених вище підстав.

Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

24.01.25