Справа № 580/4354/24
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

28 січня 2025 року

м. Київ

справа №580/4354/24

адміністративне провадження № К/990/1568/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

судді-доповідача Єзерова А,А., суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2024 у справі №580/4354/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, в якому просив:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо повернення документів для призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі по тексту - Постанова № 975 від 25.12.2013);

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не направлення до Міністерства оборони України висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги із копіями відповідних документів згідно з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013, для прийняття відповідного рішення;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно направити до Міністерства оборони України висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги із копіями відповідних документів, згідно з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013, для прийняття відповідного рішення;

- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути документи ОСОБА_1 та прийняти рішення про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, як інваліду II групи, інвалідність якого настала внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013.

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 24.09.2024, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2024, відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Дослідивши зміст касаційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку про те, що у відкритті касаційного провадження у цій справі належить відмовити з огляду на таке.

Судом установлено, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Із системного аналізу наведених положень процесуального закону можна зробити висновок, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

У свою чергу, скаржником не зазначено підстав касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій, відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

Положеннями пункту 6 частини першої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо, зокрема, Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Спір у цій справі виник через визнання протиправними дій Міністерства оборони України, щодо повернення документів ОСОБА_1 , які стосуються призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови № 975 від 25.12.2013 та визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не направлення до Міністерства оборони України висновку щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги із копіями відповідних документів згідно Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013.

Судами попередніх інстанцій було враховано правові висновки Верховного Суду, які висловлені у постанові 10.04.2019 у справі №822/220/18, де визначено, що документами, які свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міноборони обов`язку щодо їх витребування. Обов`язок довести зазначені обставини шляхом подання до комісії Міністерства оборони України достовірних документів про причини і обставини - покладено на заявника (пункт 83).

Також враховано правові висновки Верховного Суду, які визначені у постанові від 27.07.2023 у справі № 520/6980/2020, а саме - вимога Міноборони України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.

Скаржником у касаційній скарзі було зазначено, що судами попередніх інстанцій не було враховано правові висновки Верховного Суду, які були висловлені у постанові від 18.02.2020 у справі № 331/7035/16-а.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника у касаційній скарзі на судову практику, сформульовану Верховним Судом у постанові від 18.02.2020 у справі № 331/7035/16-а, оскільки правовідносини викладені у цій постанові не є релевантними до правовідносин у цій справі, це рішення ухвалене за інших фактичних обставин та з іншим правовим регулюванням.

Зокрема предмет спору у справі №331/7035/16-а стосувався того, що оскільки вперше особі ІІ група інвалідності встановлена 26.11.2008, тоді як 19.02.2014, згідно виписки із акту-МСЕК особі повторно встановлено ІІ групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з проходженням військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, безстроково, а тому при вирішенні питання про виплату позивачу одноразової грошової допомоги не може застосовуватися постанова Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013.

Суд наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Разом з тим, Суд вказує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що контролюючий орган правомірно повернув документи позивачу, які були подані для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, оскільки останній не надав документ, який свідчить про причини та обставини поранення, а надані ним документи не є належними, оскільки не вказують на причини та обставини травми позивача, визначений пунктом 11 Постанови № 975 від 25.12.2013.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на постанову Верховного Суду від 13.09.2023 у справі №520/6979/2020, у якій Суд вже викладав висновки щодо того, що з огляду на заявницький характер відносин між особою, яка звертається за призначенням одноразової грошової допомоги, та Міністерства оборони України, обов`язок довести зазначені обставини шляхом подання до Комісії достовірних документів про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) покладено на заявника. Такий документ не обов`язково повинен мати форму акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини, оскільки до уваги можуть бути взяті інші достовірні документи. Документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення.

Такі висновки Суду зводяться до того, що особа, звертаючись до контролюючого органу зобов`язана подати всі необхідні документи, які передбачені пунктом 11 Постанови № 975. Водночас, відсутність документів, передбачених вищезазначеним пунктом свідчить про недодержання зацікавленою особою порядку розгляду питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Аналогічний висновок за подібних обставин сформовано Верховним Судом у постанові від 18.10.2023 у справі № 360/7050/21.

Відтак, колегія суддів не вбачає правових підстав відступати від висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №822/220/18, від 18.10.2023 у справі № 360/7050/21, від 13.09.2023 висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах із застосуванням виняткового механізму, закріпленого частиною першою статті 346 КАС України, не відступав і колегія суддів також не вважає за необхідне ініціювати питання про відступлення. Крім того, позивач у касаційній скарзі таку необхідність не обґрунтовує та про відсутність підстав для застосування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду не зазначає.

Крім того, колегія суддів вважає, що наведені у скарзі доводи, головним чином, зводяться до незгоди з ухваленими судами першої і апеляційної інстанцій рішеннями, проханням до Верховного Суду здійснити переоцінку встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що Верховний Суд вже висловлював свою позицію в подібних правовідносинах і суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції відповідно до таких висновків, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 355, 359 КАС України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2024 у справі №580/4354/24.

2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб