Справа № 140/9556/24
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року ЛуцькСправа № 140/9556/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Тернопільської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулася з адміністративним позовом до Тернопільської митниці (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA403000/2024/000032/2 від 09.05.2024 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA403070/2024/000228 від 09.05.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.11.2023 між Safe foogdtuff trading LLC (Об`єднані Арабські Емірати) та ФОП ОСОБА_1 укладено контракт №SC-SAD-017, відповідно до якого продавець продає, а покупець купує товар вказаний в інвойсі (рис індійський пропарений).

ФОП ОСОБА_1 з метою декларування товару подала відповідачу митну декларацію №24UA24U2 від 17.04.2024, вважає, що при цьому, під час митного оформлення до декларації митному органу було подано достатню кількість документів для завершення митного оформлення за першим методом, а саме: сертифікат якості (Certificate ofgualitv) GST № 27AAFCB2262D1Z2 від12.01.2024, пакувальний лист (Packing list) №PL-012 від 18.12.2023, рахунок-проформу (Proforma invoice) №PI-SAD-017 від 17.11.2023, рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №SAD-012 від 18.12.2023, коносамент (Bill oflading) № MAEU 1KT957818 від 18.12.2023, накладну УМВС (SMGS consicrnmentnote (rail)) №2742601 від 02.04.2024, супровідний документ T1 (Dispatch note model T1), експортну декларацію №24ROCT27 від 12.03.2024, фітосанітарний сертифікат (Phytosanitary certificate) №PSC75PQS від 15.01.2024, сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №FIEO/MUMBAI/CoO/032239/DEC/23 від 12.12.2023, банківський платіжний документ, що стосується товару №0492349CF2A3 від 21.11.2023, банківський платіжний документ, що стосується товару №4D2D48D10C34 від 25.01.2024, документ, що підтверджує вартість перевезення товару-довідка про транспортні витрат від 02.04.2024, зовнішньоекономічний договір (контракт) №SC-SAD-017 від 17.11.2023, договір (контракт) про перевезення -договір-заявка №18.11/1 від 18.12.2023, інші некласифіковані документи №CPC/ALP/647/23-24 від 23.12.2023, інші некласифіковані документи №GST № 27AAFCB2262D1Z2 від 12.01.2024.

Проте, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA403000/2024/000032/2 від 09.05.2024 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA403070/2024/000228 від 09.05.2024.

Позивач не погоджується із оскаржуваним рішенням, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки нею були подані всі необхідні та наявні документи, які підтверджують ціну товару і дають можливість визначити митну вартість за основним методом, також, надано й інші наявні додаткові документи, які витребовувались митним органом, однак останнім такі документи не були взяті до уваги. При цьому, в оскаржуваному рішенні не вказано жодного джерела інформації, а також відсутній обґрунтований розрахунок числового значення скоригованої митної вартості, який всупереч статті 55 МК України не був наданий декларанту на його письмову вимогу. Подані документи не містили розбіжностей, а тому твердження митного органу, викладені в оскаржуваних рішеннях, щодо розбіжностей є надуманими та безпідставними і відповідно ніяким чином не впливають на визначення митної вартості за першим методом.

На підставі вищевикладеного позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваного рішення. Вказує, що документи, подані до митного оформлення містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 53 МК України декларанту надіслано повідомлення про надання документів на підтвердження митної вартості, однак декларант не надав усіх документів для підтвердження митної вартості, у зв`язку із чим, за результатом проведеної письмової консультації щодо вибору методу визначення митної вартості товару Тернопільською митницею з дотриманням вимог чинного законодавства прийнято рішення про коригування митної вартості товарів. Джерелом інформації для коригування митної вартості товарів слугувала МД від 10.01.2023 №UА62U8, де вартість подібного товару становить 1,02 дол. США/кг.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило, сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 17.11.2023 між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та фірмою Safe foogdtuff trading LLC (Об`єднані Арабські Емірати, продавець) було укладено договір (контракт) №SC-SAD-017, згідно з яким продавець продає, а покупець купує товар (рис індійський пропарений) за цінами та на умовах, вказаних в інвойсі, який є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно п 1.5 контракту загальна сума контракту становить 2 000 000 доларів США. Пунктом 2.1 контракту передбачено, що оплата товару здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця. Розрахунки за товар проводяться в наступному порядку: 30% передоплати протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання рахунку 70% з моменту отримання від продавця документів на відвантаження товару. 2.2 Валюта договору-долари США.

Згідно пунктів 1.3, 3.2 контракту умови поставки: товар поставляється на умовах SIF (Констанца) згідно ІНКОТЕРМС 2010 року. Відвантаження товару здійснюється протягом 60 (шістдесят) календарних днів з моменту отримання попередньої оплати у розмір 30% за товар та погодження дизайну маркування на упаковці.

На виконання умов контракту №SC-SAD-017 від 17.11.2023 фірмою Safe foogdtuff trading LLC (Об`єднані Арабські Емірати, продавець) надіслав покупцю для погодження рахунок проформу (proforma invoice) номер PI-SAD-017, в якому вказується, що продавцем поставляється довгозернистий пропарений рис 5% битий на загальну суму 14 985 доларів США, та зазначається, що сума передоплати становить 3 000 доларів США.

21.11.2023 ФОП ОСОБА_1 здійснено передоплату товару в розмірі 3 000 доларів США, що підтверджується платіжним документом (SWIFT) Приватбанку від 21.11.2023 №0492349CF2A3), де у графі 70 платіжного документу вказується «рис CNTR (contract-контракт) № SC-SAD-017 від 17.11.2023».

18.12.2023 на виконання умов контракту №SC-SAD-017 від 17.11.2023 фірмою Safe foogdtuff trading LLC (Об`єднані Арабські Емірати, продавець) виставлено ФОП ОСОБА_1 (покупець) рахунок фактуру (інвойс) № SAD-012 щодо здійснення оплати за індійський пропарений рис в сумі 11 985 доларів США, згідно якого порт завантаження - Нхава Шева, Індія, порт розвантаження - Констанца Румунія, кінцевий пункт-Україна.

25.01.2024 ФОП ОСОБА_1 було здійснено оплату згідно вищевказаного інвойсу в сумі 11 985 доларів США, що підтверджується платіжним документом (SWIFT) Приватбанку від 25.01.2024 №4D2D48D10C3D), де у графі 70 платіжного документу вказується «рис CNTR (contract-контракт) № SC-SAD-017 від 17.11.2023».

Доставка товару здійснювалась частково морським транспортом (Індія (порт-Нхава Шева)- Румунія (порт-Костанца)) та залізничним (Румунія (Костанца) -Україна (Тернопіль)), що підтверджується коносаментом для морських перевезень, накладною ЦМР від 02.04.2024, договором заявкою №18.11/1 від 18.11.2023.

17.04.2024 декларант позивача для митного оформлення ввезеного на територію України товару «рис індійський пропарений, повністю обрушений, середньозернистий-2700кг. Показник згідно сертифіката якості: довжина зерна 5,90мм, вологість 13,8%, битих зерен 4,9 %; для продовольчих цілей, розфасований у поліпропіленові мішки 1080 шт. по 25 кг» подав МД №24UA24U2. Митна вартість товару становить 14 985,00 дол. США, яку визначено за першим методом. До митної декларації додано: сертифікат якості (Certificate ofgualitv) GST № 27AAFCB2262D1Z2 від12.01.2024, пакувальний лист (Packing list) №PL-012 від 18.12.2023, рахунок-проформу (Proforma invoice) №PI-SAD-017 від 17.11.2023, рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №SAD-012 від 18.12.2023, коносамент (Bill oflading) № MAEU 1KT957818 від 18.12.2023, накладну УМВС (SMGS consicrnmentnote (rail)) №2742601 від 02.04.2024, супровідний документ T1 (Dispatch note model T1), експортну декларацію №24ROCT27 від 12.03.2024, фітосанітарний сертифікат (Phytosanitary certificate) №PSC75PQS від 15.01.2024, сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №FIEO/MUMBAI/CoO/032239/DEC/23 від 12.12.2023, банківський платіжний документ, що стосується товару №0492349CF2A3 від 21.11.2023, банківський платіжний документ, що стосується товару №4D2D48D10C34 від 25.01.2024, документ, що підтверджує вартість перевезення товару-довідка про транспортні витрат від 02.04.2024, зовнішньоекономічний договір (контракт) №SC-SAD-017 від 17.11.2023, договір (контракт) про перевезення -договір-заявка №18.11/1 від 18.12.2023, інші некласифіковані документи №CPC/ALP/647/23-24 від 23.12.2023, інші некласифіковані документи №GST № 27AAFCB2262D1Z2 від 12.01.2024.

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митницею в електронних повідомленнях з посиланням на розбіжності у поданих документах декларанту у всіх випадках запропоновано подати такі документи: 1) інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 2) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 3) виписку з бухгалтерської документації; 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи)виробника товару; 5) копію митної декларації країни відправлення; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На електронне повідомлення митниці позивач надав копію митної декларації країни відправлення№ INKPK6 6113006 від 18.12.2023 та одночасно повідомив митний орган листом № 1 № 18.04.2024, що ним було надано усі наявні у нього документи.

Тернопільська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA403000/2024/000032/2 від 09.05.2024, а також сформувала картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (картка відмови) за № UA403070/2024/000228 від 09.05.2024.

Як зазначено у графі 33 рішень про коригування митної вартості товарів, документи, подані для підтвердження митної вартості товару, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом, а також документи містять розбіжності. Такими розбіжностями відповідач визначив: - відповідно до пункту 1.3 договору заявлені умови поставки - SIF (Констанца), проте такі умови не відповідають Правилам ІНКОТЕРМС жодної редакції. Умови поставки CIF (вартість, страхування, фрахт) передбачають обов`язкове страхування вантажу, проте документи, що підтверджують страхування (страховий поліс) до митного оформлення не подані. Таким чином, виникає сумнів щодо включення цих витрат до митної вартості товару; - в ЕМД неправильно заповнена графа 11 «Торговельна країна» - відповідно до договору від 17.11.2023 № SC-SAD-017 продавцем є SAFE AGRI FOODSTUFF TRADING LLC (ОАЕ) та не внесено повні відомості щодо відправника товару - графа 2 «Відправник» - згідно з коносаментом від 18.12.2023 №MAEU 1KT957818 відправником є GURUKRIPA PARBOILING; - в графі 70 платіжних документів від 21.11.2023 та від 25.01.2024 наявне посилання виключно на зовнішньоекономічний договір, що не дозволяє ідентифікувати оплату саме цієї поставки товару, окрім цього у платіжних документах відсутні усі реквізити, що передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216; - оцінюваний товар постачається на підставі зовнішньоекономічного договору від 17.11.2023 № SC- SAD-017, який внесений у графу 44 ЕМД під кодом 4104, що не відповідає відомостям щодо виробника, заявленим в документах та електронному інвойсі та встановлено суперечливі відомості щодо назви товару: в проформі від 17.11.2023 № PI-SAD-017 - «LONG GRAIN PARBOILED RICE...», у фактурі від 18.12.2024 № SAD-012 - «INDIAN PARBOILED RICE».

Також у спірному рішенні вказано, що зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 МК України, митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі цінової інформації МД від 10.01.2023 №UА62U8, де вартість подібного товару становить 1,02 дол. США/кг. Тут же зазначається, що митницею відповідно до положень статей 55, 57 МК України з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару.

Товар було випущено у вільний обіг за МД № 24UA90U5 від 14.05.2024 з наданням гарантій, передбачених ч. 7 ст. 55 МК України.

Позивач, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товару, звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У розглядуваному випадку спірні рішення прийняті відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із МД документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України, а саме: за МД №24UA24U2 декларантом позивача було подано: сертифікат якості (Certificate ofgualitv) GST № 27AAFCB2262D1Z2 від12.01.2024, пакувальний лист (Packing list) №PL-012 від 18.12.2023, рахунок-проформу (Proforma invoice) №PI-SAD-017 від 17.11.2023, рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №SAD-012 від 18.12.2023, коносамент (Bill oflading) № MAEU 1KT957818 від 18.12.2023, накладну УМВС (SMGS consicrnmentnote (rail)) №2742601 від 02.04.2024, супровідний документ T1 (Dispatch note model T1), експортну декларацію №24ROCT27 від 12.03.2024, фітосанітарний сертифікат (Phytosanitary certificate) №PSC75PQS від 15.01.2024, сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №FIEO/MUMBAI/CoO/032239/DEC/23 від 12.12.2023, банківський платіжний документ, що стосується товару №0492349CF2A3 від 21.11.2023, банківський платіжний документ, що стосується товару №4D2D48D10C34 від 25.01.2024, документ, що підтверджує вартість перевезення товару-довідка про транспортні витрат від 02.04.2024, зовнішньоекономічний договір (контракт) №SC-SAD-017 від 17.11.2023, договір (контракт) про перевезення -договір-заявка №18.11/1 від 18.12.2023, інші некласифіковані документи №CPC/ALP/647/23-24 від 23.12.2023, інші некласифіковані документи №GST № 27AAFCB2262D1Z2 від 12.01.2024.

Додатково надано на електронне повідомлення митниці: копію митної декларації країни відправлення№ INKPK6 6113006 від 18.12.2023 та одночасно повідомив митний орган листом № 1 № 18.04.2024, що ним було надано усі наявні у нього документи

На думку суду, подані декларантом документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікували оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Так контрактом №SC-SAD-017 від 17.11.2023 визначено предмет та умови поставки, основні зобов`язання продавця та покупця, а саме: яким продавець продає, а покупець купує товар (рис індійський пропарений) за цінами та на умовах, вказаних в інвойсі, який є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно п 1.5 контракту загальна сума контракту становить 2 000 000 доларів США. Пунктом 2.1 контракту передбачено, що оплата товару здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця. Розрахунки за товар проводяться в наступному порядку: 30% передоплати протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання рахунку 70% з моменту отримання від продавця документів на відвантаження товару. 2.2 Валюта договору-долари США.

Згідно пунктів 1.3, 3.2 контракту умови поставки: товар поставляється на умовах SIF (Констанца) згідно ІНКОТЕРМС 2010 року. Відвантаження товару здійснюється протягом 60 (шістдесят) календарних днів з моменту отримання попередньої оплати у розмір 30% за товар та погодження дизайну маркування на упаковці.

Відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) № SAD-012 від 18.12.2023, загальна вартість товару становить 14 985 дол. США. Цим документом визначено ідентифікаційні ознаки товару, їх кількість, ціну.

Ціна товару в рахунку-фактурі (інвойсі) № SAD-012 від 18.12.2023 відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД №24UA24U2 від 17.04.2024 (графа 22).

Пунктом 2.1. контракту №SC-SAD-017 від 17.11.2023 оплата товару здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця. Розрахунки за товар проводяться в наступному порядку: 30% передоплати протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання рахунку 70% з моменту отримання від продавця документів на відвантаження товару. У свою чергу, позивач на підтвердження сплати контрагенту коштів за товар згідно інвойсу № SAD-012 від 18.12.2023 у сумі 14 985 дол. США до матеріалів справи долучив платіжні документи (SWIFT) Приватбанку від 21.11.2023 №0492349CF2A3 на суму 3 000,00 дол. США та від 25.01.2024 №4D2D48D10C3D на суму 11 985 дол. США, де у графі 70 платіжного документу вказується «рис CNTR (contract-контракт) № SC-SAD-017 від 17.11.2023».

Твердження відповідача про наявність розбіжностей у зазначенні відправника товару у митній декларації країни відправлення №24ROCT27 від 12.03.2024 та згідно коносаменту від 18.12.2023 №MAEU 1KT957818, не може бути підставою для коригування митної вартості, оскільки окремі недоліки у заповненні декларації країни відправлення не можуть бути підставою для відмови в митному оформленні товару за ціною та іншими умовами контракту, якщо такі підтверджені сукупністю інших доказів. Експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. На підставі цього документа відправник вантажу отримує відшкодування податку на додану вартість.

Суд зазначає, що статтею 53 МК України визначений перелік документів, які подаються на підтвердження заявленої митної вартості, і у такому переліку митна декларація країни відправлення не передбачена, а відтак не є первинним документом що надається до митного органу для підтвердження такої вартості.

Також суд не бере до уваги твердження митного органу, що банківські платіжні документи від 21.11.2023 №0492349CF2A3 та від 25.01.2024 №4D2D48D10C3D не можуть бути взяті до уваги, як банківський платіжний документ, який стосується оцінюваного товару, так як в графі 70 цих платіжних документів наявне посилання виключно на зовнішньоекономічний договір, що не дозволяє ідентифікувати оплату саме цієї поставки товару, оскільки платіжні документи (SWIFT) Приватбанку від 21.11.2023 №0492349CF2A3 на суму 3 000,00 дол. США та від 25.01.2024 №4D2D48D10C3D на суму 11 985 дол. США, де у графі 70 платіжного документу вказується «рис CNTR (contract-контракт) № SC-SAD-017 від 17.11.2023».

Платіжні документи здійснені дол. США на загальну суму 14 985 дол. США, що відповідає умовам зовнішньоекономічного контракту та доданого до нього інвойсу № SAD-012 від 18.12.2023. Оплата здійснювалась на основі попереднього рахунку (Рахунок-проформа) №PI-SAD-017 від 17.11.2023, який був долучений позивачем до митної декларації.

Суд звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у справі № 420/1709/19 від 29.07.2020, відповідно до якої ВС зазначив: «Здійснюючи коригування митної вартості товару, контролюючий орган зазначив, що в поданих платником документах наявні розбіжності щодо умов оплати товару. Ці обставини нібито виключали можливість контролюючого органу перевірити числове значення заявленої митної вартості за основним методом. Водночас, підтримуючи правомірність рішень судів попередніх інстанцій, Верховний Суд звернув увагу на те, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складники митної вартості товару. Умови, на яких повинна здійснитися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються. У зв`язку з цим розбіжності щодо умов оплати товару в документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів. якщо інші документи в сукупності не викликають сумнів у достовірності задекларованої митної вартості».

Таким чином, платіжні документи відповідають вимогам п.4 ч.2 ст. 53 МК України як банківські документи, що стосується товару, митна вартість якого визначається.

Щодо зауважень митного органу про те, що відповідно до пункту 1.3 договору заявлені умови поставки - SIF (Констанца), проте такі умови не відповідають Правилам ІНКОТЕРМС жодної редакції, суд зазначає, що згідно пунктів 1.3, 3.2 Контракту Умови поставки: товар поставляється на умовах SIF (Констанца) згідно ІНКОТЕРМС 2010 року, що є опискою, так як і інвойсі № SAD-012 від 18.12.2023 вказано метод доставки CIF, згідно якого відвантаження товару здійснюється протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту отримання попередньої оплати у розмір 30% за Товар та погодження дизайну маркування на упаковці.

Умови поставки CIF Інкотермс 2010 - це комерційний торговий термін, який в міжнародній практиці є однією з основних умов поставки товарів. Його назва є абревіатурою, утвореної першими літерами англійського виразу «Cost, Insurance and Freight» («Вартість, страхування і фрахт»). Поставка товару на умовах CIF має на увазі, що продавець виконав обумовлену поставку в тому випадку, коли товар вже фактично поміщений на борт судна (перейшов через поручні) в порту відвантаження в узгоджені сторонами терміни.

При цьому за умовами поставки CIF продавець повинен сплатити витрати з доставки товару в зазначений порт призначення. Продавець також повинен застрахувати товар (сплативши передбачені страхові внески) від можливих ризиків його повної втрати або часткового пошкодження під час перевезення. Коносамент (товарну квитанцію) і страховий поліс продавець передає покупцеві. Тобто обов`язок страхування лежить на продавцеві і ніяким чином не впливає на вартість товару.

Таким чином, позивач надала митному органу всі наявні у неї та достатні документи, необхідні для визначення митної вартості товару. Натомість відповідач не навів жодних доказів того, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливості здійснити митне оформлене імпортованого товару за ціною договору.

При цьому, суд зазначає, що ненадання виписки з бухгалтерської документації продавцем покупцю не може позбавляти останнього можливості декларувати товар на підставі інших документів, що підтверджують ціну товару. Відсутність такої бухгалтерської документації у покупця товару, яка може бути комерційною таємницею продавця щодо формування ціни товару для інших покупців і за відмінними умовами поставки, не свідчить про недобросовісність у декларуванні митної вартості.

Суд зауважує, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. А тому необґрунтованою є вимога митниці про надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, оскільки відповідач не вказав, яким чином висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. За таких обставин відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є зовнішньоекономічний контракт та рахунки-фактури (інвойс).

З урахуванням наведеного висновок у спірному рішенні про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеним. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 13.06.2019 у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При вирішенні спору суд враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За змістом пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17.

Між тим у спірному рішенні митний орган лише вказав номер та дату митних декларацій, на основі яких було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказані рішення обґрунтованими та мотивованими. На думку суду, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

За усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16) навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

На думку суду, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення у даному випадку не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару, і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Також суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, доки протилежне не буде доведено контролюючим органом.

На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного товару, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, а тому оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів № UA403000/2024/000032/2 від 09.05.2024 є необґрунтованим та таким, що не відповідає вказаним вище нормам МК України, у зв`язку із чим з наведених вище мотивів та підстав позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вказаного рішення належить задовольнити.

Відповідно до частин першої, другої статті 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Отже, враховуючи, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA403070/2024/000228 від 09.05.2024 винесена з причини невизнання митної вартості товару за вартістю, визначеною декларантом, та прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів № UA403000/2024/000032/2 від 09.05.2024, яке судом визнано протиправним та скасовано, тому вказана картка відмови також підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1 937,92 грн, сплачений відповідно до квитанцій від 13.08.2024.

Що стосується відшкодування витрат, які поніс позивач на переклад документів, то суд зазначає, що такі витрати не є судовими витратами, оскільки вказані дії є процесуальним обов`язком позивача щодо подання доказів мовою судочинства, тобто українською мовою. Кодекс адміністративного судочинства до судових витрат відносить лише витрати на перекладача, який залучений до участі у справі, за виконані роботи (надані послуги), пов`язані із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.

Аналогічна позиція щодо відсутності підстав для включення до судових витрат як витрат на переклад документів у випадку не залучення позивачем перекладача до участі у справі викладена у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.12.2023 у справі № 380/13339/23.

Відтак, у відшкодуванні на користь позивача витрат на переклад документів необхідно відмовити.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7 000,00 грн.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

За приписами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28.04.2021, від 08.02.2022 у справах №640/3098/20 та №160/6762/21 відповідно, від 18.08.2022 у справі №540/2307/21.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.

У постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15 міститься правова позиція щодо застосування частини третьої статті 134 КАС України, відповідно до якої чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 (справа №815/1479/18), від 15.07.2020 (справа №640/10548/19), від 21.01.2021 (справа №280/2635/20), від 03.08.2022 (справа №280/4264/21).

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.08.2022 у справі №520/6658/21).

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено такі документи: договір про надання правничої допомоги № 28/05/24 від 28.05.2024 з додатком № 1, платіжну інструкцію від 11.09.2024, акт приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги і представництва) від 29.08.2024, з яких вбачається надання позивачу адвокатом Талашко І. М. у цій справі правової допомоги у фіксованій сумі 7 000,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив щодо обґрунтованості та співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Суд враховує, що відповідно до акта приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги і представництва) від 29.08.2024 правова допомога полягає у підготовці проекту позовної заяви з питання визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови.

Суд, враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін) та значення справи для сторін, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, зважаючи на заперечення представника відповідача щодо обґрунтованості та співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, дійшов висновку про те, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням наведеного, на користь позивача підлягають до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати в загальному розмірі 4 937,92 грн (з них: судовий збір в сумі 1 937,92 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн).

Керуючись статтями 139, 243-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товарів № UA403000/2024/000032/2 від 09.05.2024.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Тернопільської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA403070/2024/000228 від 09.05.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 937,92 грн. (чотири тисячі дев`ятсот тридцять сім гривень 92 копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Тернопільська митниця (46020; Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Текстильна, 38; ).

Суддя С.Ф. Костюкевич