Справа № 157/54/25
Суддя: Антонюк О. В.
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 157/54/25
Провадження №2-а/157/27/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року місто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання Солошик Д.В.,

представника позивача адвоката Колєсніка Б.В.,

представника відповідача Самчука Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Волинській області, третя особа поліцейський Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області Пащук Захар Іванович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позов шляхом подання позовної заяви в електронній формі, що підписана електронним цифровим підписом його представником адвокатом Колєсніком Б.В., повноваження якого підтверджуються ордером серії АС № 1123777 від 12 січня 2025 року та договором про надання правової допомоги № 369 від 12 січня 2025 року, до Головного управління Національної поліції України у Волинській області (далі ГУНП у Волинській області), третя особа поліцейський Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області Пащук Захар Іванович, у якому просить поновити йому ( ОСОБА_1 ) пропущений ним з поважних причин строк на оскарження постанови, прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області Пащука Захара Івановича по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3757308 від 30 грудня 2024 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, та стягнути понесені позивачем судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП у Волинській області. В обґрунтування скарги зазначає, що, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 нібито 28 грудня 2024 року о 20 годині 24 хвилині у місті Камені-Каширському Волинської області по вулиці Олени Теліги керував автомобілем марки Таврія, д.н.з НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом Камінь-Каширським районним судом, чим порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху та в чому поліцейський вбачає ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КпАП України. Відповідно до постанови поліцейським було прийнято рішення про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 гривень. ОСОБА_1 стверджує, що інкримінованого йому діяння не вчиняв і таке цілком оспорює, поліцейський жодних постанов у його присутності не виносив і не повідомляв про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення має відбутись 30 січня 2024 року об 11 годині 50 хвилин у приміщенні Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області по вул. Шевченка, 6 у м. Камені-Каширському Волинської області. Сам зміст оскаржуваної постанови позивачу також не оголошувався, права, передбачені нормами Конституції України та КпАП України не роз`яснювались, а розгляд справи відбувся за відсутності ОСОБА_1 та взагалі без його повідомлення про дату та час такого розгляду. Процедура розгляду справи відбувалась в непередбаченому законом порядку. Відповідач суть правопорушення ОСОБА_1 не роз`яснював, і взагалі не повідомляв позивача про розгляд справи за ч. 4 ст. 126 КпАП України. Позивач наголошує, що він вказаного у постанові правопорушення не вчиняв, а у відповідача відсутні докази протилежного. Поряд із цим, оскаржувана постанова не містить жодного посилання на докази вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення: показання технічних приладів, аудіозаписи, відомості про свідків та очевидців події тощо. Отже, поліцейський неналежним чином виконав свій обов`язок щодо збирання доказів, закріплений ч. 2 ст. 251 КпАП України, та обов`язок належного оформлення адміністративних матеріалів, а це, у свою чергу, свідчить про недоведеність обставин, викладених в оскаржуваній постанові і, відповідно, недоведеність складу й події інкримінованого позивачу правопорушення. Таким чином, оскаржувана постанова серії ЕНА № 3757308 від 30 грудня 2024 року є незаконною, протиправною, такою, що містить неправдиву інформацію, яка не підкріплена жодним належним і допустимим джерелом фактичних даних і не відповідає дійсності, а також складеною з очевидними, грубими порушеннями чинного законодавства України та об`єктивною відсутністю будь-яких доказів події правопорушення, внаслідок чого вона має бути скасована, а провадження у справі закрито. Поліцейським при складанні вказаної вище постанови було вчинено порушення наступних правових норм: ч. 2 ст. 251 КпАП України, оскільки поліцейський неналежним чином виконав свій обов`язок щодо збирання доказів, а це, в свою чергу, свідчить про недоведеність обставин, викладених в постанові, і, відповідно, недоведеність складу й події правопорушення; ст. 268 КпАП України, оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності та без повідомлення позивача про такий розгляд, а у відповідача відсутні будь-які докази зворотного, в результаті чого істотно обмежено конституційне право на захист особи, що притягується до відповідальності, право заявляти клопотання, ознайомлюватись з адміністративними матеріалами, надавати пояснення; недотримання приписів ст. 280 КпАП України внаслідок невстановлення поліцейським при винесенні оскаржуваної постанови всіх обов`язкових обставин: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винен ОСОБА_1 в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, чи був виклик завідомо неправдивим і безпідставним. Тобто, взагалі не встановлювались подія та склад правопорушення, обтяжуючі та пом`якшуючі обставини; порушення ст. 283 КпАП України, так як в оскаржуваній постанові не зазначено жодного належного та допустимого доказу наявності події адміністративного правопорушення, інкримінованого позивачу, в результаті чого лишається незрозумілим, яким чином поліцейський дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 . У відповідача відсутні будь-які належні і допустимі докази скоєння позивачем вказаного в оскаржуваній постанові правопорушення, оскільки остання не містить відомостей про їх наявність взагалі. Окрім того, відповідач (його посадова особа) навіть не встановлював обставини, перелічені в ст. 280 КпАП України та які підлягали обов`язковому встановленню, а також не повідомляв ОСОБА_1 про те, що відносно останнього буде проводитись 30 грудня 2024 року об 11 годині 50 хвилин у приміщенні поліції розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 126 КпАП України, у такий спосіб позбавивши ОСОБА_1 можливості захиститись від пред`явленого звинувачення, надати власні пояснення, подати докази чи викликати свідків на користь його невинуватості. Вважає, що на виконання вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, поліцейський з метою підтвердження всіх зазначених в оскаржуваній постанові обставин, в якості доказу по справі мав би надати безперервний (суцільний) відеозапис з портативного відеореєстратора з моменту початку спілкування із позивачем 28 грудня 2024 року (якщо таке мало місце) до моменту повідомлення про місце, дату і час її розгляду, аналогічно як і відеозапис завершення розгляду справи (винесення постанови) 30 грудня 2024 року. Безперервний відеозапис з портативного реєстратора відповідача за період спілкування ОСОБА_2 з ОСОБА_1 28 грудня 2024 року мав би бути беззаперечним, належним й допустимим доказом у даній справі за умови достовірного встановлення приладу (або приладів), яким такий відеозапис здійснювався, а також його належного засвідчення відповідно до приписів ст. 99 КАС України. У зв`язку ж із відсутністю в постанові інформації про пристрій, яким було здійснено відеозапис (не зазначено марку, модель, серійний номер та на який саме носій інформації здійснювався запис), неможливо розглядати наявні дані як належний і допустимий доказ. Таким чином, оскаржувана постанова ґрунтується виключно на твердженнях працівника поліції (по суті - відповідача), викладених в самій постанові, які відповідно до п. 7 Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом ВМС України від 07 листопада 2015 року № 1395 (надалі за текстом - Інструкція № 1395), не можуть вважатись допустимими й достовірними доказами, оскільки в неупередженості поліцейських є сумніви. Відповідачем також було грубо порушено вимоги Інструкції № 1395, а саме: п. 10 Розділу ІІІ Інструкції № 1395, відповідно до якого поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Поліцейський не зібрав жодного допустимого та належного доказу у даній справі взагалі. Тому, очевидним є факт неповного та необ`єктивного їх дослідження, а поліцейським винесено оскаржувану постанову без обґрунтованої оцінки всіх доказів; п. 2 Розділу IV Інструкції № 1395, згідно з яким зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КпАП України, чого, як вже вказано вище, в даному випадку не зроблено - грубо проігноровані вимоги ст. 283 КпАП України. Також поліцейський неналежно виконав свої обов`язки, передбачені нормами КпАП України: в порушення ч. 2 ст. 251 та ст. 252 КпАП України не зібрано жодного належного і допустимого доказу у справі і, відповідно, не досліджено повно та об`єктивно всі обставини справи в їх сукупності; всупереч вимог ст.ст. 268, 278 КпАП України при складені адміністративних матеріалів відповідачем не забезпечено права позивача на участь в ході усього розгляду його справи та належного повідомлення про такий розгляд; в порушення вимог ст. 280 КпАП України відповідачем взагалі не встановлено обставин, котрі підлягали обов`язковому встановленню; всупереч приписам ст. 283 КпАП України поліцейським не вказано в оскаржуваній постанові відомостей про технічний засіб, яким здійснювалась відеофіксація, якщо така взагалі здійснювалась. Сама по собі постанова, правомірність якої оскаржується, не може розглядатись як доказ складу адміністративного правопорушення, за відсутності інших доказів, оскільки постанова є лише формою фіксації правопорушення, а не доказом його вчинення. Такий висновок зробив Верховний Суд у своїй постанові 26 квітня 2018 року по справі № 338/1/17, і згідно з цим висновком саме по собі описання правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого порушення. Така постанова є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки винесена без дотримання вищенаведених правових норм та висновків Верховного Суду, якими передбачено чітку процедуру розгляду справ про адміністративні правопорушення, є протиправною та, відповідно, підлягає обов`язковому скасуванню. Позивачем було понесено витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10000 грн. Дана обставина підтверджується наступними доказами, долученими до позовної заяви: копією договору № 369 про надання правової допомоги від 12 січня 2025 року, укладеного між позивачем та його представником, за змістом якого сторони узгодили умови надання правової допомоги й порядок визначення розміру гонорару адвоката; копією акта № 1 про надання правової допомоги від 12 січня 2025 року, відповідно до якого позивачу було надано правову допомогу на загальну суму 10000 грн, а саме: 1) 4000 грн - ознайомлення з матеріалами справи (постанова серії ЕНА № 3757308 від 30.12.2024 року, супровідні до неї документи), опрацювання нормативно-правових актів та судової практики щодо подібних правовідносин, юридична консультація клієнта та формування остаточної правової позиції по справі; 2) 6000 грн - складення, погодження з Клієнтом та направлення до Камінь-Каширського районного суду Волинської області позовної заяви про визнання протиправною та скасування постанови поліцейського Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Пащука З.І. по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3757308 від 30.12.2024; копіями прибуткового касового ордера № 156 від 12 січня 2025 року та оригіналом квитанції до нього, за змістом яких адвокатом Колєсніком Б.В. прийнято від позивача на підставі Договору № 369 від 12 січня 2025 року та Акта № 1 про надання правової допомоги від 12 січня 2025 року грошові кошти у сумі 10000 грн. Отже, стороною позивача доведено належними та допустимими доказами факт понесення витрат на правничу допомогу у сумі 10000 грн, розмір цих витрат розраховано в Акті № 1 про надання правової допомоги від 12 січня 2025 року із дотриманням вимог Договору № 369 про надання правової допомоги від 12 січня 2025 року, він є співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом, значенням цієї справи для позивача та розміром штрафу, який накладено відповідачем на останнього. З огляду на вказане, всі вищевказані витрати підлягають відшкодуванню відповідно до положень чинного законодавства за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Національної поліції у Волинській області, службовою особою якого є поліцейський Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Пащук З.І.

Ухвалою судді від 17 січня 2025 року визнано поважними причини пропуску строку звернення позивача до суду з позовом, поновлено такий строк, позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Колєснік Б.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених у позовній заяві підстав, просив оскаржувану постанову скасувати і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, і пояснив, що відповідач не надав доказів на підтвердження факту керування позивачем о 20 год 24 хв 28 грудня 2024 року автомобілем, а наданий представником відповідача суду відеозапис не може бути прийнятий судом, оскільки є неналежним і не допустимим доказом, адже поданий з порушенням встановленого ч. 9 ст. 79 КАС України порядку, відповідно до якого копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи, і суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними, і такий відеозапис поданий без надання відзиву на позовну заяву. Крім того, під час винесення оскарженої постанови було порушено право позивача на участь у розгляді щодо нього справи про адміністративне правопорушення. Позивач не був повідомлений поліцейським, що відносно нього буде розглядатися справа 30 січня 2025 року об 11 год 50 хв за ч. 4 ст. 126 КпАП України, а поліцейський, як вбачається із відеозапису, що наданий представником відповідача, повідомив про розгляд щодо нього справи за ч. 5 ст. 126 КпАП України, і Гладкий, будучи впевненим, що такого правопорушення не вчиняв, відповідно на розгляд справи не з`явився, в останнього не було такої потреби, у зв`язку з чим належало розгляд справи відкласти і повторно викликати Гладкого для розгляду справи за ч. 4 ст. 126 КпАП України. Отже, поліцейський не дотримався процедури розгляду справи, не дотримався процедури оповіщення особи, про час, дату та місце розгляду справи. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було порушено принцип гласності, не забезпечено виконання вимог ст. 268, ч. 3 ст. 283 КпАП України, і відповідно порушено право на захист. В оскарженій постанові не зазначено марки, моделі відеозаписуючого пристрою, яким здійснювалася фіксація порушення. Крім того, відсутні підстави зупинки позивача, а відтак поліцейський не мав права вимагати в останнього надати відповідні документи.

Представник відповідача ГУНП у Волинській області Самчук Я.Л. у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити та пояснив, що постанова є законною, факт вчинення позивачем правопорушення підтверджується відеозаписом, який був наданий суду до початку судового розгляду, а не надісланий позивачу з тих підстав, що проміжок часу з дня отримання ухвали про відкриття провадження до початку судового засідання надто малий і відеозапис не надійшов би до позивача, його представника у строк до початку судового розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що 28 грудня 2024 року поліцейським СРПП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Пащуком З.І. було винесено постанову серії ЕНА № 3757308 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КпАП України у виді штрафу у розмірі 20400 грн.

Як вбачається із змісту вказаної постанови, ОСОБА_1 28 грудня 2024 року о 20 год 24 хв у місті Камені-Каширському по вул. Олени Теліги керував автомобілем марки «Таврія» з д.н.з НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом Камінь-Каширським районним судом, чим порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху.

Постановою судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 03 січня 2023 року, яка залишена без змін постановою Волинського апеляційного суду Волинської області від 06 лютого 2023 року, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КпАП України і застосовано стягнення, поряд з іншим у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три роки.

Зміст зазначених постанов свідчить, що ОСОБА_1 був обізнаний про застосування щодо нього стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три роки.

Частиною 4 ст. 126 КпАП України встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Пунктом 2.1. «а» Правил дорожнього руху визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (частини 2, 3 ст. 90 КАС України).

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

З дослідженого судом відеозапису, що був наданий суду відповідачем, вбачається, що ОСОБА_1 28 грудня 2024 року керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, в ході спілкування у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КпАП України, після чого поліцейський повідомив, що з метою ознайомлення з матеріалами справи та підготовки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності до розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КпАП України розгляд відкладено та зазначено поліцейським: «на понеділок 30 числа на 09 годину у приміщенні кабінету № 8 Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області».

Отже, посилання позивача та його представника на ту обставину, що він транспортним засобом 28 грудня 2024 року не керував є безпідставним.

Разом з тим, доводи представника позивача ОСОБА_1 адвоката Колєсніка Б.В. про недотримання поліцейським вимог закону щодо процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

За змістом ч. 1 ст. 268 КпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З вищезазначеного відеозапису, яким зафіксовано подію зазначеного адміністративного правопорушення, вбачається, що розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці вчинення порушення не відбувся, а його поліцейським було відкладено на інший час, день та повідомлено про місце розгляду справи: кабінет № 8 приміщення Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області.

Однак, поліцейський не повідомив ОСОБА_1 точної дати розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього, а лише вказав день тижня, годину та число, а саме: понеділок, 30 числа, 9 год, і, крім цього, поліцейський не повідомив чітко ОСОБА_1 про яке саме правопорушення щодо нього буде розглядатися така справа.

Отже, розгляд справи про адміністративне правопорушення безпідставно відбувся за відсутності ОСОБА_1 , який належним чином не був повідомлений про розгляд щодо нього справи про адміністративне правопорушення у приміщенні Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області о 09 год 00 хв 30 грудня 2024 року.

Отже, справу було розглянута передчасно, за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чим фактично позбавлено її можливості надати свої пояснення щодо правопорушень, заявляти клопотання, скористатися правовою допомогою.

Щодо правомірності врахування зазначеного відеозапису як доказу, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ст. 74 КАС України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон N 580-VIII) передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.

Згідно із ст. 31 Закону N 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Тобто, положення Закону N 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Як вбачається з вищезазначеного відеозапису, під час відображених на ньому подій, поліцейський, поряд з іншим, повідомляв позивачу про проведення відеофіксації за допомогою бодікамери.

З оскаржуваної постанови вбачається, що у графі «До постанови додаються» зазначено: «відеозапис з нагрудної камери поліцейського».

Посилання представника позивача на відсутність в оскаржуваній постанові відомостей про марку, модель, серійний номер та на який саме носій інформації здійснювався запис, не свідчить про неналежність та недопустимість такого доказу.

Посилання представника позивача на порушення відповідачем ч. 9 ст. 79 КАС України з огляду на встановлені ст. 286 КАС України особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, відповідно до яких зазначена категорія справ вирішується протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі, та з урахуванням доводів представника відповідача щодо недостатності часу для надіслання поданого суду відеозапису позивачу, не є підставою для не взяття судом до уваги такого доказу.

Із зазначеного відеозапису вбачається і те, що позивач був обізнаний про здійснення поліцеським відеофіксації на місці події

Під час розгляду справи судом було з`ясовано питання про потребу та необхідність надання представнику позивача строку для ознайомлення з поданим відеозаписом, на що останній у судовому засіданні повідомив про те, що такий строк йому не потрібен.

Відеозапис з фіксацією вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КпАП України, поданий до суду у встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі від 17 січня 2025 року строк, тобто до початку розгляду справи по суті, а саме поданий до суду о 12 год 44 хв 24 січня 2025 року.

Таким чином, з урахуванням зазначеного вище, суд не вбачає підстав для визнання недопустимим доказом відеозапису фіксації вчинення позивачем правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, оскільки не було дотримано встановленої законом процедури розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення, що перешкодило позивачу реалізувати встановлені ст. 268 КпАП України права, тому оскаржену постанову належить скасувати, і надіслати справу на новий розгляд до Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частинами 3 та 4 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 7 ст. 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями ч. 9 ст. 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження судових витрат, які позивач поніс за надання правничої допомоги адвокатом Колєсніком Б.В., суду надані: договір № 369 про надання правової допомоги від 12 січня 2025 року, укладений між позивачем та адвокатом Колєсніком Б.В.; акт № 1 про надання правової допомоги від 12 січня 2025 року, згідно з яким останнім було надано правничу допомогу, що полягала у ознайомленні з матеріалами справи, опрацюванні нормативно-правових актів та судової практики щодо подібних правовідносин, юридична консультація та формування правової позиції по справі 2000 грн (дві години), складення, погодження з клієнтом та направлення до суду позовної заяви 2000 грн (три години); а також надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 156 від 1 від 12 січня 2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 сплачено адвокату Колєсніку Б.В. 10000 грн.

Враховуючи обсяг наданої адвокатом Колєсніком Б.В. правничої допомоги, зміст підготовленої ним позовної заяви, її обсяг та кількість часу, необхідного для підготовки, критерії реальності адвокатських витрат та розумності, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати за надання правничої допомоги адвокатом Колєсніком Б.В. належить, з урахуванням часткового задоволення позову, стягнути з відповідача як суб`єкта владних повноважень у розмірі 5000 гривень.

Також, оскільки вимоги позивача задоволено частково, тому належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 242 грн 24 коп.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області судові витрати у загальному розмірі 5242 грн 24 коп.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 77, 159, 242-246, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Волинській області, третя особа поліцейський Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області Пащук Захар Іванович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити частково.

Постанову серії ЕНА № 3757308 від 30 грудня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 20400 гривень скасувати, а справу надіслати на новий розгляд до Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області (місцезнаходження: вул. Винниченка, 11, м. Луцьк, Волинська область, ЄДРПОУ - 40108604) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 5242 (п`ять тисяч двісті сорок дві) гривні 24 копійки.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Дата складення повного тексту рішення 28 січня 2025 року.

Головуючий:О.В. Антонюк