Справа № 500/5855/24
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2025-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5855/24

24 січня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області №75 від 07.08.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням в період роботи в колгоспі "60-річчя Жовтня" в період з 01.01.1979 по 05.07.1991, в Акціонерному товаристві "Арсенал" (після уточнення позовних вимог - АТ "Весна") в період з 30.07.1991 по 05.04.2001, з відповідного числа.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за результатами розгляду заяви про призначення пенсії та доданих до неї документів відповідачем не зараховано повністю період роботи позивача в колгоспі з 01.01.1979 по 05.07.1991, а також не зараховано період роботи в АТ "Арсенал" з 30.07.1991 по 05.04.2001, що слугувало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою судді від 02.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

18.10.2024 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі 60-річчя Жовтня з 01 січня 1979 року по 05 липня 1991 року у зв`язку із відсутністю довідки про встановлений та відпрацьований мінімум вихододнів; з 30 липня 1991 року по 05 квітня 2001 року в AT "Весна" (а не AT "Арсенал", як зазначає позивач у адміністративному позові), оскільки запис про прийняття на роботу не містить номеру наказу, а відомості про роботу позивача у вище зазначений період, у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні.

Вказує, що у зв`язку з невиконанням однієї із умов призначення пенсії, передбаченої статтею 26 Закону № 1058-IV а саме наявність не менше 31 року страхового стажу, відповідачем 07 серпня 2024 року прийнято рішення № 75 про відмову у призначенні пенсії за віком (арк. справи 27).

Ухвалою суду від 26.12.2024 постановлено призначити судове засідання у справі на 08 січня 2025 року о 10 год. 30 хв.

Запропоновано позивачу уточнити відомості щодо найменування його роботодавця за період роботи з 30.07.1991 по 05.04.2001, а саме, АТ "Весна", - як у трудовій книжці, чи АТ "Арсенал", - як у позовній заяві.

Викликано як свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

08.01.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій уточнити відомості щодо найменування його роботодавця за період роботи з 30.07.1991 по 05.04.2001, а саме, АТ "Весна" (арк. справи 57).

У судовому засіданні 08.01.2025 було допитано в якості свідка ОСОБА_3 , яка вказала, що у період з 1995 по 2002 працювала із своїм чоловіком та позивачем в АТ "Весна", яке мало свої свиноферми та займалося вирощуванням свиней. Зазначила, що позивач працював ще до приходу їх з чоловіком в АТ "Весна" на посаді електрозварювальника повний робочий день.

Інший свідок ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, однак його дружина ОСОБА_3 , підтвердила, що працювала з ним в АТ "Весна", де й працював позивач.

Ухвалою суду від 08.01.2025, занесеною до протоколу судового засідання №3858701, відкладено розгляд справи на 22.01.2025 о 10:30 год.

В судовому засіданні 22.01.2025 позивач та представник позивача позов підтримали та просили продовжити розгляд справи у письмовому провадженні за наявними матеріалами з врахуванням показів допитаного свідка.

Відповідач в судові засіданні не з`являвся, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце його проведення, що враховуючи положення ст.205 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Ухвалою суду від 22.01.2025, занесеною до протоколу судового засідання №3928679, постановлено продовжити слухання справи в порядку письмового провадження.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

31 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності вказану заяву передано на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України в Волинській області.

За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області прийняло рішення №75 від 07.08.2024 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (арк. справи 10).

Згідно даного рішення страховий стаж позивача складає 20 років 06 місяців 13 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі з 01.01.1979 по 05.07.1991, відсутня довідка про встановлений та відпрацьований мінімум вихододнів; з 30.07.1991 по 05.04.2001, відсутній номер наказу на прийняття, в реєстрі застрахованих осіб інформація за вказаний період відсутня.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, вважаючи його протиправним, позивач звернуся д суду із даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

У відповідності до ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до частини першої та другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Як зазначалося вище, підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі з 01.01.1979 по 05.07.1991, оскільки відсутня довідка про встановлений та відпрацьований мінімум вихододнів, з 30.07.1991 по 05.04.2001, оскільки відсутній номер наказу на прийняття та в реєстрі застрахованих осіб інформація за вказаний період відсутня.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі з 01.01.1979 по 05.07.1991, суд зазначає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (яка діяла до 2004) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Отже, законодавець передбачив зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Згідно трудової книжки колгоспника позивача серії НОМЕР_1 від 15.01.1979 (арк. справи 7-9) позивач:

01.01.1979 прийнятий на роботу в колгосп "60-ти річчя Жовтня";

01.1980 працював у колгоспі трактористом;

05.07.1991 звільнений з роботи згідно поданої заяви.

Усі записи чіткі, не містять виправлень, скріплені печатками та містять підписи уповноважених осіб.

Крім того записи вказаної трудової книжки містять відомості про кількість вироблених трудоднів (людиноднів), трудову участь в колгоспному виробництві, згідно яких позивач:

у 1979 з прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі в колгоспному виробництві 200 трудоднів виконано 242 трудодні;

у 1985 з прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі в колгоспному виробництві 270 трудоднів виконано 112 трудодні (по поважній причині, рішення загальних зборів №1 від 08.02.1986);

у 1986 з прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі в колгоспному виробництві 270 трудоднів виконано 242,5 трудодні (по поважній причині, рішення загальних зборів №1 від 04.02.1987);

у 1987 з прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі в колгоспному виробництві 270 трудоднів виконано 285 трудодні;

у 1988 з прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі в колгоспному виробництві 270 трудоднів виконано 292 трудодні;

у 1989 з прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі в колгоспному виробництві 270 трудоднів виконано 227 трудодні (по поважній причині, рішення загальних зборів №1 від 08.02.1988);

у 1990 з прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі в колгоспному виробництві 270 трудоднів виконано 290,5 трудодні;

у 1991 з прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі в колгоспному виробництві 270 трудоднів виконано 113 трудодні.

Також суд враховує, що в наслідок пожежі в конторі колгоспу "60-ти річчя Жовтня" документи з 1949 по 1988 не збереглися, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою ПАП "Нива" №99 від 10.07.2024.

Тому, з урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для не зарахування до страхового стажу позивача його періоду роботи в колгоспі з 01.01.1979 по 05.07.1991.

Поряд із цим, у зв`язку із самостійним зарахуванням відповідачем до страхового стажу позивача частини спірного періоду з 07.06.1983 по 20.05.1985, з 15.01.1989 по 15.06.1991, до страхового стажу підлягають наступні періоди роботи в колгоспі: з 01.01.1979 по 06.06.1983, з 21.05.1985 по 15.01.1989, з 16.06.1991 по 05.07.1991.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 30.07.1991 по 05.04.2001, суд зазначає наступне.

На час внесення відомостей 30.07.1991 до трудової книжки колгоспника позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162.

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 Про трудові книжки робітників та службовців та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови трудові книжки робітників та службовців при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

У період внесення записів про роботу позивача у спірний період після 1993, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Згідно з пунктом 2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

При цьому, при вирішенні цієї справи суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період, а такі недоліки як відсутність номеру наказу не можуть слугувати беззаперечним фактом для відмови у зарахуванні спірних періодів до страхового стажу позивача.

Також слід зазначити, що спір стосується зарахування загального страхового стажу позивача, а не спеціального (пільгового), а тому, визначальними в даному випадку є відомості трудової книжки, і лише у разі відсутності таких записів, стаж може бути підтверджено відповідними довідками.

Записи про спірний період роботи в трудовій книжці є чіткими, послідовними, не перериваються та завірені підписом уповноваженої особи та печаткою установи.

Згідно відповіді №1023671 від 10.01.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ "Весна" 26.02.2020 припинено.

Суд також враховує, що свідок ОСОБА_3 , підтвердила що у період з 1995 по 2002 працювала із своїм чоловіком ОСОБА_2 в АТ "Весна" де також працював і позивач ще до їх приходу на посаді електрозварювальника повний робочий день.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що період роботи позивача в АТ "Весна" з 30.07.1991 по 05.04.2001 також підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

У зв`язку із тим, що на момент звернення позивач досяг пенсійного віку і у нього був наявний достатній страховий стаж для призначення пенсії (більше 31 року), рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області від 07.08.2024 №75 є протиправним та підлягає скасуванню.

Тому, з метою належного та ефективного відновлення порушеного права позивача слід зобов`язати пенсійний орган зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.1979 по 06.06.1983, з 21.05.1985 по 15.01.1989, з 16.06.1991 по 05.07.1991, з 30.07.1991 по 05.04.2001.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23, від 18.09.2024 у справі №240/6201/23.

Щодо дати з якої слід призначити пенсію то суд враховує, що згідно з п.1 ч.1 ст.45 Закону України № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки звернення позивача за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку, пенсію слід призначити з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 19.06.2024.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань витрати зі сплати судового збору сплаченого згідно квитанції від 14.09.2024.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області від 07.08.2024 №75.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.1979 по 06.06.1983, з 21.05.1985 по 15.01.1989, з 16.06.1991 по 05.07.1991, з 30.07.1991 по 05.04.2001 і призначити пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 19.06.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 24 січня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (місцезнаходження: вул. Кравчука, 22В, м. Луцьк, Луцький р-н, Волинська обл., 43026, ).

Головуючий суддя Баб`юк П.М.