Справа № 380/24963/24
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань розгляду справи за правилами загального позовного провадження

22 січня 2025 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження клопотання представника відповідача про розгляд за правилами загального позовного провадження справи за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

у провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Львівської обласної прокуратури , місцезнаходження: 79005, м.Львів, пр. Шевченка, 17-19, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Львівської обласної прокуратури щодо невиплати ОСОБА_1 з 23.10.2024 по 15.11.2024 заробітної плати з розрахунку посадового окладу заступника керівника обласної прокуратури та надбавки за вислугу років;

- зобов`язати Львівську обласну прокуратуру перерахувати з 23.10.2024 по 15.11.2024 та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату з розрахунку посадового окладу заступника керівника обласної прокуратури та надбавки за вислугу років;

- визнати протиправною бездіяльність Львівської обласної прокуратури щодо виплати ОСОБА_1 компенсації за 45 днів невикористаної відпустки з врахуванням заробітної плати за період з 23.10.2024 по 15.11.2024 розрахованої з посадового окладу прокурора обласної прокуратури без надбавки за вислугу років;

- зобов`язати Львівську обласну прокуратуру перерахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 45 днів невикористаної відпустки з врахуванням заробітної плати за період з 23.10.2024 по 15.11.2024, розрахованої з посадового окладу заступника керівника обласної прокуратури та надбавки за вислугу років.

Представник відповідача 07.01.2025 подав до суду клопотання про перехід з розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи у порядку загального позовного провадження, яке обґрунтоване тим, що згідно з пунктом 1 частини шостої статті 12 КАС України, справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище. У примітці до статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» визначено перелік службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, до якого входять прокурори. Тому на можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження поширюються зазначені винятки, що, відповідно свідчить про те, що ця справа підлягає розгляду у порядку загального позовного провадження. Окрім цього, звертає увагу на те, що розгляд справи і постановлення у ній рішення по суті позовних вимог становить суспільний інтерес (значну кількість справ про поновлення в органах прокуратури, які розглядаються судами по всій Україні), значення справи для сторін.

09.01.2025 від позивача надійшли додаткові пояснення на зазначене клопотання, які мотивовані тим, що не всі справи про поновлення в органах прокуратури стосуються позовних вимог щодо виплати заробітної плати прокурорам відповідно до Закону України "Про прокуратуру". Заробітна плата у розмірі, який є менший, ніж це передбачено статею 81 Закону України "Про прокуратуру" (що становить предмет позовних вимог у справі) виплачується лише тим прокурорам, які після поновлення не проходили атестацію і працюють або працювали, кількість яких є не значною про що наявна інформація на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці "Працівникам прокуратури" "Атестація". Щодо вимог пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України щодо справ, які є справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян та публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служи, окрім справ, в яких позивачем є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливе відповідальне становище, то варто зазначити наступне. Позивач не є службовою особою, яка займає відповідальне становище, оскільки з 15.11.2024 звільнена за власним бажанням з посади заступника прокурора Львівської області та органів прокуратури, а позов поданий 12.12.2024. Згідно з вимогами статті 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального провадження суд враховує низку обставин, одним із яких є незначна складність та характер спірних правовідносин і предмет доказування в ній не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін. Позивач зазначає, що правова позиція з приводу аналогічних позовних вимог за аналогічних обставин та доказової бази викладена у рішенні Верховного Суду від 05.12.2024 у справі № 380/28500/23, що свідчить про відсутність складності у предметі доказування у справі.

15.01.2025 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, у яких зазначає, що вказана справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Справа стосується проходження публічної служби, в якій позивачем є службова особа, що у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займає відповідальне та особливо відповідальне становище. Принагідно зауважує, що позивач займав посаду заступника прокурора Львівської області, а період позовних вимог з 23.10.2024 по 15.11.2024 (адже, як зазначено самою позивачкою, вона лише 15.11.2024 звільнена за власним бажанням), тому в розумінні Закону України «Про запобігання корупції» є службовою особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище (у примітці статті 51-3 визначено перелік службових осіб, до якого входять прокурори). Справа стосується прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Разом з цим, суд першої інстанції відніс справу до категорії незначної складності помилково, оскільки спірні правовідносини та обраний спосіб захисту не підпадають під вказану категорію справ, визначену частиною шостою статті 12 та частини першої статті 263 КАС України, розгляд яких здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд, вирішуючи згадане клопотання представника відповідача, керується таким.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У частині шостій статті 262 КАС України визначено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 вказаного Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Щодо аргументів представника відповідача про помилковість висновків суду про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд зазначає таке.

Частина перша статті 12 КАС України визначає, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими згаданим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Згідно з частиною другою статті 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Як передбачає частина третя статті 12 КАС України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених згаданим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 згаданого Кодексу.

Зазначений перелік справ у спорах, які необхідно розглядати за правилами загального позовного провадження, є вичерпним та розширювальному тлумаченню не підлягає.

Отже такий інститут процесуального права як загальне позовне провадження запроваджений для розгляду тих справ, за винятком справ зазначених у четвертій статті 12 КАС України, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 КАС України умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються згаданим Кодексом.

Частина перша статті 257 КАС України визначає, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частина друга згаданої статті передбачає, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій згаданої статті.

До винятків, які визначені частиною четвертої статті 257 КАС України, тобто справи, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, належать справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених згаданим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 згаданого Кодексу.

Критерії, якими має керуватися суд, вирішуючи питання про розгляд справи за правилами спрощеного чи загального позовного провадження, визначені частиною третьою статті 257 КАС України, а саме:

1) значення справи для сторін;

2) обраний позивачем спосіб захисту;

3) категорію та складність справи;

4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо;

5) кількість сторін та інших учасників справи;

6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Керуючись лише такими критеріями суд вирішує за правилами спрощеного чи загального позовного провадження необхідно розглядати будь-яку справу, за винятком справ, визначених частиною четвертою статті 12 КАС України та частиною четвертою статті 257 КАС України.

Системний аналіз згаданих статей КАС України дає підстави для очевидного висновку, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа з урахуванням критеріїв, зазначених частиною третьою статті 257 КАС України, крім спорів, визначених частиною четвертою статті 12 КАС України та частиною четвертою статті 257 КАС України, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

При цьому неналежність спору до справ незначної складності, визначених частиною шостою статті 12 КАС України, не створює для суду імперативних підстав для розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

У зв`язку з викладеним, відсутні процесуальні перешкоди для розгляду справи №380/24693/24 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Щодо аргументів представника відповідача про суспільний інтерес (значну кількість справа про поновлення в органах прокуратури, які розглядаються судами по всій країні) та значення справи для сторін, суд зазначає, що, по-перше, спір у справі не стосується поновлення позивача на посаді, а, по-друге, відповідач жодним чином не обґрунтував критерій значення справи для сторін, яке зумовлює розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача також не обґрунтував належним чином чим зумовлене фундаментальне значення справи для формування єдиної правозастосовчої практики.

Узагальнюючи позицію представника відповідача щодо необхідності розгляду справи за правилами загального позовного провадження, суд висновує, що ним не зазначено істотних та конкретних обставин у справі, які б слугували достатніми підставами для розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Суд додатово зазначає, що представник відповідача вправі викласти свої міркування та аргументи у процесуальних заявах по суті справи.

У зв`язку з викладеним, суд вважає зазначене клопотання представника відповідача безпідставним та необґрунтованим, а тому у його задоволенні необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 12, 243, 248, 257, 262 КАС України, суд

у х в а л и в :

у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовити повністю.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею та окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу суду можуть бути викладені у апеляційній скарзі на рішення суду, прийнятого за результатом розгляду справи.

Суддя А.Г. Гулик